Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
О, на голову! Круто!
Ні! Не бий!
Чорт, він у дворі Грімо!
Ти щось розбив?
Тобі кінець!
Ти вдарив. Ти й іди.
Ага. Може, вони не вдома.
Удома. Там машина.
І що?
Злякався?
Не злякався.
Тоді йди.
Іди давай.
Давай! Вали.
Швидше!
Та йди вже. Господи!
Пане Грімо?
Пані Грімо?
Ми не навмисно!
Ви тут?
Тут хтось є?
Пане Грімо?
Вони мертві!
Вони всі мертві.
Допоможіть! Хто-небудь!
Ти мене чуєш, Томасе?
Що відбувається?
Ми мили його, і він почав прокидатися.
Томасе?
Розплющ очі.
Стисни мою руку.
Ось так. Стисни мою руку.
Дуже добре.
Іншу.
Стисни іншу руку.
Давай, розплющ очі.
Розплющ очі. Ти в лікарні.
Ти в лікарні. У тебе трубка, яка допомагає тобі дихати.
Йому боляче. Давай приберемо. Підготуй усе.
-Усе буде добре. -Усе готово. Так.
Ми з тобою. Розслабся.
-Так, не рухайся. -Добре.
Добре. Дихай.
Ми виймемо трубку.
-Не хвилюйся. Виймаємо. -Чудово!
-Давай посадимо тебе. -Давай.
-Давай, кашляй. Сильніше. -Добре!
-Дуже добре. Ось так. -Чудово!
Усе.
Ми поставимо носову канюлю, щоб тобі було легше дихати.
Це не боляче. Вставимо її в ніс.
-Дихай глибоко. -Ось так.
-Чудово. -Усе буде добре.
-Усе. -Ось так.
Ти повернувся.
Вітаю, Томасе.
Впізнаєте мене?
Я Анна Кіффер, ваш психолог.
Ми бачилися, коли ви отямилися. Пам'ятаєте?
Так краще, правда?
Не можу поворухнутись.
Це нормально.
Ви довго були в комі. Ваші м'язи дуже слабкі.
Але тут є люди, які подбають про вас
і допоможуть вам одужати.
Я теж прийшла допомогти вам.
Я вас пам'ятаю.
Це добре.
Добре.
Ви пам'ятаєте, що сталося минулої ночі?
У вас знову була панічна атака.
Чого ви боїтеся?
Монстра.
Монстрів не існує.
Ні, це повертаються спогади.
Ваша пам'ять відновлюється. Розумієте?
Ви ж пам'ятаєте, чому ви тут?
Ні.
Я вже розповідала.
Розповісти ще раз?
Гаразд.
У вас удома сталося дещо жахливе.
Це було три роки тому.
Ваших батьків, Бетті та Марка, вбили, застрелили.
Ваш кузен Ділан теж був там.
Його підстрелили, а потім задушили.
Вас, Томасе, знайшли
ледве живим із ножем у животі.
Вам було 16, коли це сталося.
Зараз 2001 рік. Вам 19.
Ви мене чуєте?
Томасе?
Подивіться на мене.
Томасе.
Залиштеся зі мною.
Дай руку.
Стисни якомога сильніше.
Томасе?
Стисни мою руку.
Давай. Стисни мою руку.
Лора.
-Що? -Де вона?
Де моя сестра?
Поговориш про це зі своїм мозкоправом.
А нам треба працювати. Стисни мою руку.
Давай, Томасе. Роби як я.
Ось так.
Сильніше.
Можеш сильніше?
Добре. Відпусти.
Відпусти, Томасе. Розслаб пальці.
Відпусти руку.
Гаразд.
Добре.
Я подумав, ви маєте знати.
Добре, дякую.
Не чіпайте мою сестру.
Чому б мені її чіпати?
Вона тут?
Ні.
-Вона не тут. -А де вона?
Ви казали фізіотерапевту,
що вона була з вами в ніч убивства, так?
Вона не винна.
Я не поліція, Томасе.
Вони прийдуть допитати вас.
Але в нас є час, щоб розібратися, що сталося.
Де моя сестра? Я хочу її побачити.
Прошу, послухайте.
Лора зникла.
Що?
Ваша сестра зникла.
Я допоможу вам пригадати.
Потрібно зрозуміти, що сталося.
Тієї ночі була сильна гроза.
Сусіди сказали, що від грому стіни здригалися.
Вас знайшли на світанку, на підлозі вітальні,
з ножем у животі.
Ваш будинок на Вороновій вулиці, 7.
Ви там живете.
Зі своєю сім'єю.
Гарний будинок.
З невеликим садом.
Великі еркери, два поверхи.
І каміння на стінах.
Щось пригадуєте?
Так.
Скажіть, що ви бачите.
Свій дім.
З вами хтось є?
Так.
Лора.
Як вона виглядає?
Вона вродлива.
Ні, не йди.
Лоро, ні!
Я тут,
з вами.
Продовжуйте.
Хочеш, щоб мене спіймали?
Не дзвони мені додому.
Я дала тобі номер магазину, дзвони туди.
Завтра.
Не знаю.
Дивно, порожня кімната в будинку.
Є в ній щось,
чого ви не хочете бачити?
Ні, вона не проти.
Я можу піти з магазину раніше.
-Там зараз нікого. -Так.
-То таки ти голодний? -Так.
Тоді сідай.
М'ясо будеш?
Так, давай.
Хліба?
Дякую.
Давай тарілку.
Пасту трохи переварила.
Смачного.
Дякую.
Чого посміхаєшся?
Я не посміхаюся.
Я зараз.
Нічого не кажи.
Добре.
Усе гаразд?
Так.
Від тебе?
Що за привід?
Відкрий. Побачиш.
Подобається?
Приміряєш?
Так.
Ну як?
Облиш.
Зараз закінчиться.
Я візьму.
Сиди де сидиш.
Я сказала сиди де сидиш!
Хтось хоче
ще м'яса?
-Його треба доїсти. -Завтра доїмо.
Цей пес не замовкає! Це нестерпно.
Що для вас Лора?
Усе.
На сьогодні досить.
Спогади й надалі з'являтимуться поза нашими сеансами.
Не відганяйте їх, добре? Не пручайтеся.
Але прошу вас про одне.
Не силуйте пам'ять, коли мене немає поруч.
Ви дезорієнтовані.
Через це ви можете
сплутати минуле з теперішнім.
Сплутати спогади з реальністю.
Розумієте?
Це важливо.
Так.
Дякую.
-Добраніч. -І Вам.
Я зніму це. Тобі це більше не потрібно.
Перший раз у візку може бути боляче.
Усе добре?
Вітаю.
Як ти?
Агов.
-Куди ти його везеш? -На фізіотерапію.
А чому не в палаті?
Йому призначено.
Упевнений?
Так, упевнений.
-Його мозкоправ тут? -Чого ти причепився?
Нічого. Забудь.
Тягни пальці ніг до стелі. Давай.
Обережно.
Отак. Не перенапружуйся, Томасе.
Добре. Розслабся.
Старайся не підіймати ноги.
Лише пальці, добре? Давай. Ще раз.
Добре. Розслабся. Перепочинь.
Дуже добре, справді.
Бастьєне!
Старайся.
Поглянь на інших. Вони стараються.
Пересилюй себе,
інакше я тобі не допоможу.
Томасе, перейдемо на мат.
Добре. Так нормально?
Ще раз.
Ось.
Тепер до ліктя.
-Давай, згинай. -Давай.
-І розгинай. Ось так. -Чудово.
Давай, останній раз.
І витягни руку. Чудово.
Томасе?
Я тебе підніму.
Давай.
Спробуй підняти голову.
Томасе?
Томасе, що сталося?
Скажи, де болить. Томасе?
Лорі, допоможи мені.
-Що сталося? -Розслабся. Не знаю.
Підійми його.
Намагаюся, але… Томасе? Розслабся. Опусти голову.
-Дихай. Усе буде добре. -Томасе?
Томасе?
Ви тут у безпеці.
Вас ніхто не скривдить.
-Ні, він був тут. Я бачив його. -Але його бачили тільки ви.
-Це образ, який вигадав ваш мозок. -Ні.
-Не реальність. -Він іде по мене.
-Галюцинація. -Ви мені не вірите?
-Це не так. -Чому ви не вірите?
Він забрав Лору і йде по мене.
Що значить він забрав Лору? Ви щось згадали?
Він був біля будинку.
Замовкни, шавко!
Це він.
Що ти тут робиш?
Тепер і додому приходиш?
Мама не хоче тебе бачити!
Іди геть!
І більше не телефонуй!
Ходімо в дім.
Що це?
Бетті, це ти?
Усе гаразд?
Я тебе питаю.
Що ти зробила?
Нічого.
Нічого? Ти в крові.
Мене збила машина. Підійде?
Змий, щоб мама не бачила.
Звідки взялися порізи?
Не знаю.
Що? Боляче?
Ні.
Нічого не відчуваю.
Марку, це я.
Що таке?
Ти боїшся мене?
Іноді, так.
Що вас лякає в Лорі?
Вона іноді виходила із себе
і ставала жорстокою?
Ні.
А що тоді?
Вона не винна.
Як ви можете бути такі впевнені,
якщо не пам'ятаєте, що сталося?
Це він.
Хто?
Мамин коханець?
Так. Він її скривдив.
Він і Лору скривдив?
Томасе?
Не знаю.
Тоді хто?
Ось так. Дуже добре.
Я тут. Я з тобою. Не хвилюйся.
Бачиш, ти ходиш.
Ой! Чекай. Я тут. Ось так.
-Ходімо. -Ні, я хочу продовжувати.
-Ні, Томасе. -Я хочу.
Ні, досить. Ти молодець. Давай.
-Відпусти мене. -Ні.
Годі. Відпусти.
Відпусти мене.
-Ідіть подивіться. -Що там?
У Нью -Йорку розбилися два літаки.
Чекай. Серйозно?
Вони врізалися у вежі. Це жах, сотні мертвих. Це по всіх каналах.
Я такого ще не бачила. Гляньте.
Це в новинах. Ходімо.
Гаразд, ідемо.
Я буду за дві хвилини.
Якщо щось знадобиться,
ми за дверима, добре?
Чому ти тут?
Ти не говориш?
Мене намагалися вбити.
Ножем.
Я не знаю хто.
Я забув.
А ти?
Хто там був?
Вони загинули?
Мої батьки теж загинули.
А сестра зникла.
Ми однакові.
Що відбувається?
Ти сам переповз? Томасе, не рухайся без мене. Зрозумів?
Так.
Що там, усе погано?
Так. Дуже погано.
Що у вас із ногою?
Аварія.
Автокатастрофа?
Чому ви думаєте, що це автокатастрофа?
Можете закрити двері, будь ласка?
Він так на мене дивиться.
Вона дивиться не на тебе.
А на мене.
Чому ви не з Лорою?
Я не знаю, де вона.
А мені здається, ви були з нею.
Ви пішли за нею, так?
Де ви були?
-З мене смієшся? -Ні.
Гей, усе добре.
Мені з тобою добре.
Справді?
Так, справді.
Ти не така, як інші.
Ти особлива.
Годі! Мені боляче!
Бляха.
Ти справді божевільна.
Вибач. Я не хотіла.
Не чіпай мене!
Не дивися.
Не дивися!
Дивіться, Томасе.
Дивіться на неї.
Добре, Томасе. Ти швидко прогресуєш.
Коли я буду ходити?
З такими темпами, думаю, скоро.
А Бастьєн?
Не хвилюйся за Бастьєна. Дбай про себе.
Ну, до завтра.
Бастьєне!
Томасе!
-Що ти робиш? Томасе! -Ні, чекай. Дивись.
Давай, кидай назад.
Добре, Бастьєне.
Дуже добре.
Добре, Томасе. Молодці, хлопці.
Гаразд.
Давай, Томасе.
Лови. Дуже добре.
Гаразд, досить ігор із м'ячем.
Чому?
Тому що. Ось чому.
Бастьєне, я заберу тебе.
Дякую.
Лоро?
Сонечко, ти де?
Лоро!
Лоро, це зовсім не смішно.
Лоро!
Лоро?
Лоро.
Біжимо. Лоро, біжимо!
Лоро?
-Чекай! -Не рухайся!
Повернися! Чекай!
Лоро?
-Лоро! -Не рухайся!
Лоро!
Лоро, відчини!
Лоро! Відчини, Лоро! Відчини…
Це ти.
-Це ти! Що ти з нею зробив? -Не рухайся!
-Що ти зробив? -Замовкни!
-Де вона? -Мовчи!
Мамо!
Не бачиш, що ти сам у всьому винен?
Що ж.
Я спитала. Минулої ночі на зміні були самі медсестри.
Це неможливо.
Вибачте, Томасе. Може, вам здалося.
Але рука.
Так, у вас була панічна атака, і медсестра вколола заспокійливе.
Дивіться, тут запис.
Джессіка, 3:17.
Я знаю, що бачив. Це не галюцинація.
-Ви силували пам'ять. -Він знає, де Лора.
-Ви заплуталися. -Це він!
Ми ходимо колами.
Що?
Так.
Ми ходимо колами.
Ви все знаєте.
Що я знаю?
Ви знаєте, що сталося, де Лора.
Я знаю,
що багато чого ще невідомо.
Не розумію.
Наприклад, револьвер.
І ще, Ділан.
Він приїхав за пару днів до трагедії.
Ваш кузен якось із цим пов'язаний?
Заходь.
Допомогти?
Ні, я сам. Уже майже все.
М'яч не береш?
-А що? Ти вмієш грати? -Ні.
Лови.
Це не складно.
Сонечко, ти все зібрав?
Що таке?
Я не розумію…
чому ти мене відправляєш до них.
Бо вони родина.
Але я хочу бути з тобою.
Прошу, не роби цього.
Чому? Я можу…
Я казав. Можу зняти готель біля лікарні.
Відвідувати тебе щодня. Мені не важко… Слухай.
Ділане. Ні!
Три тижні.
Цілих три тижні?
Сам знаєш…
Твоїй мамі буде краще, якщо ти поїдеш до нас.
Розумієш?
Кажеш, вони сім'я?
Ми не бачилися.
Ми не знайомі.
Це правда.
Він має рацію.
Але зараз я тут.
-Я тут. -Так.
Вам треба йти. Їхати далеко.
Твоя правда.
Бережи себе.
-Подбай про мого сина. -Добре.
Приїду — і відразу подзвоню.
Ділане.
Поцілуй мене.
Мамо!
Поцілуй мене.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
Я люблю тебе.
Я люблю тебе, мамо.
Поїхали?
Тримай, сестричко.
Це тобі.
Дякую.
Що це?
Іди подивися.
Ділане, ходи сюди!
Це тато?
О, моя принцесо.
-Красуня. -Така мила.
І Ділан!
Іди глянь!
Ну ж бо!
Ти казав, ми не сім'я, але глянь.
Ми були всі разом. Ти такий милий!
Це я в тебе в животі?
Чекай!
А що далі?
-Де я? -Томасе, час їхати.
Чому мене немає на фото? Мамо, де я?
-Де я? -Годі!
Поїхали.
Скільки ж у вас тут снігу.
Так?
І не тане!
Я люблю сніг.
Може, увімкнемо музику?
Ти не проти?
-Якщо увімкнемо музику? -Ні.
Новий грумінг-салон для собак…
Почнемо з новин…
Ті, що називають учительку мамою…
О ні. Це! Так.
Для того, хто відкриє мене
Мої губи червоніють
Коли я відчуваю запах свіжої крові
Той, хто їх торкнеться, ніколи цього не забуде
Дивні поцілунки
Можна гучніше?
Кафе після школи
Навмання
Солодка одіссея
Я упливаю від своїхлих На гачок Улісса
А десь поряд
Пенелопа, дитина-поп Одягає топ
З глибоким декольте
Я отруйна квітка
З п'янкими ароматом
Токсичний гриб
З'їж мене, якщо зможеш
Моє серце чорне
-Вугілля з безодні… -Бляха!
Воно належить шахтарям…
Тупе стерво!
Не плач, мамо.
Припини.
-Не плач. -Припини.
-Залиш мене. -Не плач.
Не плач, мамо.
Що ви відчуваєте?
Нічого.
Можете взяти мене за руку, якщо хочете.
Анно.
Анно!
Усе гаразд? Ви тут спали?
Що сталося?
Вони тут.
Хочуть бачити вас.
Я повернуся.
-Що ти тут робиш? -Нічого.
-Йди звідси. -Перепрошую?
-Я не жартую. Вийди. -Гаразд, закінчу й спущуся.
-Ти не розумієш. Вийди звідси! -Спокійно!
Гадаєш, я божевільна?
Це так?
Що з тим собакою?
У нього сказ.
Не жартуй зі мною.
Ні, це правда.
Його би приспати.
Чому сюди не можна?
Просто не можна.
Ну, це тупо.
Це була б чудова спальня.
Краще, ніж у підвалі.
Що сталося?
Хто це був?
Вони знайшли Лору?
-У нас небагато часу. -Вони знають, де вона?
Нам потрібні результати.
Ну скажіть мені.
Анно.
Я знаю, звідки пістолет.
А ти, схоже, зголоднів!
Хочеш ще?
-Ні, дякую. -Дивися, скільки лишилося!
-Ну давай! -Але трохи.
З радістю.
Дякую, Бетті.
-Тобі там унизу нормально? -Так, усе гаразд.
Скажи, якщо щось не так.
Справді, усе добре.
Чудово.
Скажи їй, що хочеш нагору.
Це неправда.
Правда. Ти казав, що там була б чудова спальня.
-Що «тупо» залишати кімнату так. -Я цього не казав.
Я вірю тобі, Ділане. Не хвилюйся.
-Чому ти не віриш мені? -Не починай.
А ти мені віриш, тату?
Я просила не починати!
Вибачся.
-Вибачся. -Годі, чорт забирай!
Він це казав.
-Добре. Поговоримо про це потім. -Про що ми поговоримо потім?
Як вчасно!
Хочеш, щоб я відповів?
-А з тобою ще поговорити. -Томасе, припини.
А тобі що? Це той інший? Вона досі з ним?
Припини, кажу.
Що? Він член сім'ї. Він має право знати.
Замовкни!
Ділане.
Це мама. Підійдеш?
Усе буде добре. Вір у неї.
Я її знаю. Вона боротиметься.
Боротиметься і переможе.
Не хвилюйся.
Вибач за сьогоднішнє.
Було не дуже приємно.
Нічого.
Усе гаразд?
Так.
У мене дивна мама, так?
Не думаю.
Цей дім не схожий на твій.
Знаю.
Що ти знаєш?
Ну, що сталося, чому вони такі.
То ти знаєш, що вони ховають у своїй кімнаті?
Ні?
Ти про що?
Він у коробці,
схований глибоко в шафі.
Його приніс батько.
Я його бачила.
Багато років тому.
-Він усе ще там. -Маячня.
Ні, це правда.
Може, батько хотів застрілитися.
Або вбити її та себе.
Чи нас усіх?
Прибери руку!
Ні, не плач.
Ти в безпеці. Кулі в мене. Вони їх ніколи не знайдуть.
-Не хочу, щоб вона померла. -Вона не помре.
-Цей клятий пес колись замовкає? -Ніколи.
Це нестерпно.
Знаю.
Лоро?
Ти там?
Ти мене знайшов.
Що з тобою сьогодні?
Де Бастьєн?
В іншій групі.
-Чому? -Так вийшло.
-Час працювати. -Ні.
«Ні»?
Відвези мене в палату.
Вітаю, Томасе.
Я не хочу її бачити.
Виведи її.
-Припини! Відпусти! -Облиште його. Усе добре, дякую.
Зачиніть за собою двері.
Дякую.
Що відбувається, Томасе?
Розкажіть.
-Я бачив вас на парковці. -Що?
З медбратом.
-Ти про що? -Скажіть правду.
-Яку правду? -Кажіть!
-Ви можете ходити, Томасе? -Кажіть.
-Ви можете ходити? -Ну ж бо!
Так.
Я розмовляла з медбратом.
Я пояснювала йому, що ми маємо робити.
Брешете. Думаєте, я ідіот.
Ні. Зовсім ні.
Я весь час був для вас ідіотом.
Не спрямовуйте свою лють на мене. Це нічого не дасть.
Нащо ви вкладаєте мені в голову думки?
Я нічого не вкладаю вам у голову. Я допомагаю згадати.
Гляньте на мене.
-Я розповім вам історію. -Ні.
-Чи радше, експеримент. -Уйдіть.
Це було давно. Імператор Фрідріх II…
Забирайтеся, кажу!
Імператор Фрідріх II узяв шістьох новонароджених.
І наказав нянькам годувати їх,
перевдягати, але не спілкуватися з ними,
навіть не обіймати.
Тобто, узагалі нічого.
-Угадайте, що сталося? -Мені байдуже.
Усі діти загинули.
Усі.
Для життя нам потрібні зв'язки.
Не ламайте той, що є між нами. У вас лишився лише він.
Ні. У мене є Лора.
У вас є Лора?
-Вона зараз тут? -Досить.
-Я знаю, що таке рости на самоті. -Ми закінчили!
Ні.
Ми продовжимо.
Я скажу вам правду.
Лора хвора.
У неї змалечку були проблеми з поведінкою.
-Годі. -З віком ці проблеми загострювалися.
Годі, чи я вас ударю.
Подобається маніпулювати мною?
Це ви маніпулюєте спогадами.
Навіщо переконуєте, що Лора винна?
Знаєте, що бачу я?
Я скажу.
Я бачу дитя, чиї травмовані батьки не бачили,
хто виріс на самоті та спрямував свій біль у насилля.
-Годі, я не можу. -Чому ваш батько здався?
-Годі. -Чому ваша мати була холодною і чужою?
-Чому вижили лише ви? -Годі, я більше не можу.
-І чия та порожня кімната? -Годі.
Де Лора?
Де вона?
Не знаю.
Навпаки.
Думаю, ви мені зараз скажете. Де Лора?
Де вона була весь цей час?
Скажіть мені.
За стіною.
Що сталося?
Собака сусідки. Він здох.
Не стійте тут. Не дивіться. Ходімо.
Ділане, ти йдеш?
Я нічого не робила.
Я нічого не робила!
Томасе, коли ти заспокоїшся?
Я так більше не можу.
Марку, візьми його. Зроби щось.
Томасе, заспокойся.
Голова вже болить.
У мене від тебе голова болить.
ЛОРА ГРІМО 1978–1982
Знаєте, що я бачу?
Я бачу дитя, чиї травмовані батьки не бачили,
хто виріс на самоті…
та спрямував свій біль у насилля.
-Залишся зі мною. -Годі!
Годі, Томасе! Заспокойся!
Заспокойся! Припини!
-Припини. -Мамо!
Я сказала, сиди де сидиш!
Годі! Мені боляче!
Що ти тут робиш? Мама не хоче тебе бачити!
Йди геть!
Що ти наробив?
Мене збила машина. Підійде?
-Йди звідси. Перепрошую?
-Я не жартую. Сюди не можна. -Добре. Закінчу — спущуся.
-Вийди звідси! -Заспокойся!
Ти маєш у неї вірити!
Прибери руку.
Дай мені спокій.
ПАЛАТИ 301–306, ПАЛАТИ 307–312
Бастьєне!
Прокинься!
Прокинься.
Бастьєне, треба йти.
Треба йти звідси.
Що ти робиш? Припини.
Бастьєне!
Бастьєне, припини!
Припини! Бастьєне, припини!
Я тебе не скривджу! Годі! Треба йти!
-Припини! -Ну ж бо!
Бляха, припини! Чорт!
Ти в порядку?
Усе гаразд. Усе скінчилося. Я тут.
Заспокойся.
Усе. Заспокойся.
Ділане?
Що ти знову там робиш? Я ж казав, туди не можна.
Мамо?
Що ви робите?
Що це?
Ділан переїжджає.
Що?
Він не хоче жити з тобою.
Ти завжди казала, що туди нікому не можна.
Ти вбив собаку!
-Це не я. -Як ти міг?
-Мамо, я її не вбивав. -Це огидно.
Ти огидний.
Ми подбаємо про тебе. Ми тебе вилікуємо.
Мамо!
-Що ти їм сказав? -Марку.
-Нащо ти це сказав? -Я сказав правду!
-Нащо ти сказав? -Подумай, що ти зробив. Спокійно.
-Тату, я нічого не робив, чесно. -Заспокойся, Томасе.
-Я його не вбивав. Це не я. -Дихай. Годі.
-Я не вбивав, клянуся. -Годі.
-Це неправда. -Годі.
Це не я! Чесно, це неправда. Я не вбивав.
Ти нас лякаєш.
Дай нам спокій.
Ти нікчема.
Ви всі жалюгідні!
Давай, зроби це.
Марку?
Марку, це ти?
Марку, що сталося?
Марку, відповідай, трясця!
Бетті?
Бетті, що це було?
-Стояти. -Що ти робиш?
Томасе! Стривай.
-Стояти. -Чекай.
Чекай.
-Відкривай. -Годі.
-Припини! -Відкривай!
Вибач.
Благаю тебе.
Не роби цього.
Допоможіть!
Ви знали, що він ходить?
Анно?
Я вас питаю. Ви знали, що він ходить?
Ясно, ви знали.
-Ви розумієте, що він мало його не вбив? -Ні. Навряд чи він хотів його скривдити.
Ви зовсім не помічаєте.
-Ви втратили контроль. -Давайте вийдемо.
Ви дали йому повірити, що сестра жива.
Не тут.
Ні, досить ваших схем.
Він має це чути!
Твоя сестра мертва.
Її збила машина до твого народження!
-Ось. -Ви закінчили? Пишаєтеся собою?
А ви? Що дав ваш експеримент?
Я з'ясувала, чи відповідав він за свої дії.
Перепрошую?
Я провела кілька сеансів, щоб добратися до його спогадів…
-Годі. Це маячня. -Я вам казала.
Він повернув сестру до життя, щоб не миритися з реальністю.
Ви себе чуєте?
Чого ви від мене хочете?
Усе розказати, звести все нанівець і знову його втратити?
Він монстр.
Він має право на лікування!
На те, щоб його почули. Побачили.
Подобається вам це чи ні.
Може ще пробачите йому?
Вийдіть.
Я вас прошу.
Вибачте, Томасе.
Мені дуже шкода.
Я бомба
Троянський кінь
Отруєний подарунок
Для того, хто відкриє мене
Мої губи червоніють
Коли я відчуваю запах свіжої крові
Той, хто їх торкнеться, Ніколи цього не забуде
Кафе після школи
Навмання
Я упливаю від своїх лих На гачок Улісса
А десь поряд
Пенелопа, дитина-поп Одягає топ
З глибоким декольте
Я отруйна квітка
З п'янким ароматом
Токсичний гриб
З'їж мене, якщо зможеш
Моє серце чорне
Вугілля з безодні
Що належить шахтарям Хлопцям, укритим брудом
Дивні поцілунки
Кафе після школи
Навмання
Солодка одіссея
Я упливаю від своїх лих На гачок Улісса
А десь поряд
Пенелопа, дитина-поп Одягає топ
З глибоким декольте
Мої зелені очі
Зелені, мов гниль, зелені, мов змія
Твої сині синці
Коли я б'ю, коли ти програєш
Дивні поцілунки
Кафе після школи
Навмання
Солодка одіссея
Я упливаю від своїх лих На гачок Улісса
А десь поряд
Пенелопа, дитина-поп Одягає топ
З глибоким декольте.
ЗАСНОВАНО НА ГРАФІЧНОМУ РОМАНІ ТІМОТІ ЛЕ БУШЕ
ПАМ'ЯТІ ВІКТОРІЇ ЛЕБЕВР-ФІШ НАШОЇ «ВІКІ БАОЛІ»
Переклад субтитрів: Катерина Волобуєва