Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTA
Ben aviat serà Nadal.
I a partir de llavors, sé que la meva vida canviarà per sempre.
Tinc una mica de por.
Bé, la veritat: tinc molta por.
Què serà de mi, de nosaltres?
I el pobre Jacob, tan petit com és?
Què en serà, d'ell?
Espero que estigui bé.
Ja ha arribat!
Ei, com va tot? Us veig a dins. Gràcies per haver vingut.
JAKE TURNER AUTOR DE L'ÚLTIMA MITJANIT
Al cinquè llibre descobrirem la veritat sobre la Camille?
Forma part de la Resistència francesa, com afirma?
- O és una espia nazi? - He estat sospesant una opció i l'altra.
Fes que sigui una heroïna. És molt més romàntic així.
És clar que una espia és més sexi.
Encara millor: agent doble.
Pots dedicar-li a la Sherri, si us plau? Soc jo.
Amb "i" o "y"?
Amb… qualsevol va bé.
Em reconeixes, non? Del tercer llibre.
- Pot dedicar-lo a en Todd i en Mark? - I tant.
Millor "en Mark i en Todd". El vaig llegir abans.
Però si me'l va donar ta germana.
- No, me'l va donar la teva… - Sabeu què farem?
Us signaré dos llibres, un per cadascú, va bé?
Us els regalo. Aquí teniu.
Es queda aquí durant les festes?
No, tornaré a casa amb la meva reina, l'Ava.
No sabia que tenia…
Bé, és una dona molt afortunada.
- Bon Nadal. - Bon Nadal.
Ava, reina, ja soc aquí.
Ava?
Vine, preciosa. Què passa? Com estàs? Hola!
- Ben tornat, senyor Jacob. - Gràcies, Svet.
Ei, com estàs? Hola!
Tot controlat, oi?
- Sí. Nevera plena i he banyat l'Ava. - Molt bé, entesos.
He dut més llenya.
I cartes d'admiradors.
Més que per l'anterior.
Ostres, mira quantes cartes.
Ja sé què faré les properes setmanes.
Gràcies per ocupar-te de tot mentre no hi era.
Quasi me n'oblido.
Té, Svetlana, per a tu.
Bones festes.
- Gràcies per tot. - Gràcies a vostè.
Estarà bé, senyor Jacob?
És clar! A què et refereixes? Jo sempre estic bé.
Però també sempre sol.
Perquè prefereixo estar sol, ja ho saps.
I no estic sol, tinc a l'Ava, que em fa companyia.
- Fins l'any que ve. - Sí, fins, no ho sé…
Ava, vine cap aquí.
A veure què posen…
Ara sí, molt millor.
Oh, que bé. Quin plaer.
- Digui? - Hola, parlo amb en Jacob Turner?
Sí, soc jo,
però no em cal cap servei de neteja ni préstecs ni…
Li demano disculpes, senyor Turner. No sabia si deixar-li un missatge.
Em dic Matt Segreto. Soc advocat…
I té un client que afirma que li he robat la idea.
No.
Soc l'executor testamentari de la seva mare.
Perdoni, que és…? Què ha dit?
Em sap molt de greu ser jo qui li digui.
Va morir la setmana passada.
Creia que ho sabia.
No, no ho sabia.
Ma mare i jo no havíem parlat en molt de temps.
La nostra relació era
complicada.
L'entenc.
Li ho ha deixat tot: la casa i tot el mobiliari.
Hi ha paperassa que s'ha de signar.
Podríem trobar-nos a Bridgeport la setmana vinent,
si li sembla bé.
- Sr. Turner. - Hola.
Matt Segreto.
Gràcies per venir.
- Em sap greu. - Gràcies.
Aquí hi deu tenir molts records.
Ni s'ho imagina.
- Podria…? - I tant.
Compte.
Mare meva.
Els veïns diuen que gairebé no sortia i quan venien, no els feia passar.
Ara ja sé per què.
Hi hauria d'haver un piano amagat per aquí.
Sí, segons l'inventari és un Steinway Model S, 1940.
Val 40.000 dòlars.
Sembla que farà molts viatges a la deixalleria.
Vol que li llogui un contenidor?
- Sí. Gràcies. - Entesos.
Per cert, senyor Turner…
Jake.
No vull importunar, però la meva dona és molt fan…
D'acord.
Els homes normals no podem competir amb els tios encantadors dels llibres.
Aquells tios no són reals, Matt.
Ja, comenta-li a la meva dona.
Es diu Mercedes.
Com els cotxes.
- Ostres. Bé, ja ho tens. - Gràcies.
Vinga, reina.
Vinga, som-hi. Puja.
Molt bé.
Quina meravella.
Ellie, ets tu?
Jacob, has vingut.
És clar.
Ai, doncs creia que enviaries un assistent o algú així
com que ara ets tan famós…
No, hi ha coses que les has de fer tu. M'alegro de veure't.
I jo a tu. Deuen haver passat 20 anys.
- Tenies 18 anys quan vas marxar. - En tenia 17.
Va ser una època molt dura per a tu.
Sí que ho va ser.
Jo sabia que series escriptor.
Eres un nen interessant.
Tenies una imaginació espectacular i t'encantaven les paraules.
Recordo seure a la sala a casa teva i jugar a Scrabble en línia durant hores.
Quan ta mare tenia un molt mal dia.
- Però en tenia molts, oi? - Mai no va tornar a ser la mateixa.
Cap de nosaltres.
Són bons.
- Preciós. - Que macos. Gràcies.
- Adeu-siau. - Adeu.
Encara pintes?
És com preguntar si encara respiro.
M'alegro d'haver-te vist.
Era a punt de marxar. He de…
Tornaré demà per fer una altra habitació.
Deu ser molt dur revisar totes les seves coses.
Sí. Què era allò que deia Robert Frost?
"La millor sortida és a travessar-ho", no?
Però segur que no coneixia algú que ho guardava tot.
Suposo que no.
ENS VA ACOMPANYAR POC TEMPS 1980 - 1987
S'hi està molt sol, aquí.
I et trobo a faltar.
Uf, ostres! Per favor!
Au, va, sí, home! De debò, mama?
Què passa?
Encara t'agrada la crema de tomàquet?
He imaginat que tindries força gana.
Em moro de gana.
- Li agrada, la crema? Així va bé? - Li encanta. Sí.
Té, bonica.
- Sí que li agrada. - Mira!
No sabem com agrair-t'ho, oi, Ava?
Fica'm en un llibre.
Para el carro. De debò llegeixes els meus llibres?
Dec ser la única lectora que reconeix alguns dels personatges.
Com quins?
- Bé, a Els ulls verds… - Els ulls verds de París.
Sí, la fotògrafa.
Una dona forta i bonica que pateix un cop molt dur.
Aquesta és molt evident, oi?
Vaig reconèixer un altre personatge a L'última mitjanit.
El pare del soldat.
Un personatge molt secundari. Com a la vida real.
No deus tenir tant mal record si duus el seu rellotge.
Va venir a l'enterrament. Ho sabies?
Per respecte, però segur que esperava veure't-hi.
No, no ho…
No ho crec pas.
I sobre l'enterrament, em sembla…
És comprensible, però tant hi fa, ara ja.
Allò va ser llavors. I ara és ara.
Gràcies.
- Et puc fer una pregunta? - És clar.
- És personal. - Endavant.
Soc massa vella per això?
- Això em preguntes? - Sí.
No, és clar que no.
- De debò? - És perfecte.
Ho has provat? És clar que no, no et cal.
Les dones et fan cua a la porta.
No hi ha cap dona fent cua a la porta.
He vist les revistes al supermercat. Surts amb actrius.
Mira, aquells dirien el que fos.
No he fet servir una aplicació d'aquestes,
però tu fes-ho!
He d'escriure coses.
- Pel perfil? - Sí.
Conec un escriptor. Em deixes?
- M'escriuràs el perfil? - Serà un plaer.
OBJECTES PERSONALS
Passa, Ellie, és obert.
Hola?
No ets l'Ellie.
No.
- És que creia que eres la meva veïna. - Perdona.
- Estaves a l'altra banda del carrer, oi? - Sí, era jo.
No soc una assetjadora, si és el que t'ha semblat.
No m'ho has semblat. Pots tancar la porta?
I tant.
- En què et puc ajudar? - Hola, maco. Molt bé.
És "maca". Es diu Ava.
Un nom guai. Hola, Ava.
Aquí viuen els Turner, oi?
Més o menys. Soc en Jake Turner.
Perfecte. Un plaer, senyor Turner.
Em dic Rachel Campbell. I soc aquí perquè…
És una mica complicat, però estic buscant la meva mare.
I crec que vostè podria ajudar-me.
Havia viscut aquí fa molt de temps, crec. Espero.
La teva mare va viure aquí?
Sí, quan vaig néixer… És a dir, just abans que nasqués.
És la casa de l'Scott i la Lois Turner, oi?
Sí, els meus pares.
La meva mare biològica va viure i treballar per a ells.
Pels meus pares?
Pel que sé, era la mainadera.
Ostres! No, no, no.
Un moment.
Au, crema.
- Et dono un cop de mà? - No, ho tinc controlat.
Entesos.
- No he dit res. - Ja.
I com has acabat en aquesta casa?
Si no et fa res que pregunti.
No ha estat fàcil. L'adopció és secreta.
Però tinc un amic que treballa a l'administració.
No em podia dir com es deia,
però sí l'últim lloc on se sap que va viure, que és aquí.
Ho entenc, però em sap greu.
Jo ja marxava. M'agradaria poder ajudar-te.
- Però crec que no puc. - Tranquil.
He d'aprendre a marxar quan cal.
És de la Nina Simone.
Exacte. És la millor.
- És la teva preferida? - Sí.
- I en tens més? - Peggy Lee, la Fitzgerald i la Holliday.
- La Franklin. - Falta la Gladys.
La Gladys és la més descarada. El meu pare…
Era el meu musicòleg, m'ho va ensenyar tot.
Little Richard, Marvin Gaye.
- En Marvin va morir quan era petit. - El 84.
Sí, és veritat.
- Et dediques a la música? - No. Soc…
- Escric. - Que guai. Conec algun llibre?
Eh… Segurament no.
- No? I m'agradaria? - No, segurament no.
Un artista que les passa magres? Ja.
Tots les passem magres, d'alguna manera, oi?
És ben cert.
- Perdona per no haver-te pogut ajudar. - No et disculpis.
Haver trepitjat la casa on va viure em fa sentir…
No ho sé, més unida a ella.
- Sí? - Sí.
Bé, gràcies.
Gràcies. Adeu.
Ui. Bé, Bon Nadal.
- Bon Nadal. - Gràcies.
Un moment. L'Ellie.
Espera. Rachel.
Rachel, espera!
He tingut una idea.
La meva veïna fa molts anys que viu aquí. Crec que…
Jo també.
Ostres, quina rapidesa.
Per?
Després t'ho explico.
Fem una cosa: et dono el meu número i demà m'escrius.
- Ja hauré parlat amb ella. - Seria fantàstic.
Però crec que esperaré que torni.
- Esperaré al cotxe. - Segur? Trigarà.
- Ja he vingut fins aquí. - Com vulguis.
- Bé. - Sí.
Gràcies.
- Hola. - Hola.
Què passa?
Tens gana? Anava a menjar alguna cosa, si vols venir.
És molt xulo. Vens sovint o…?
No, feia molts anys que no hi venia,
però la meva mare m'hi duia molt quan era petit.
- Li encantava. - I ho entenc: és molt maco.
- Benvinguts a la Trattoria. - Gràcies.
Soc en Vittorio. Els dic les recomanacions?
Pot dir-les perquè les entengui?
No, tranquils. Per a mi, el mateix que ella.
I una copa de vi.
- Vols vi? - No.
Segur?
- Què has demanat per últim? - Doncs…
- Per separades. - Com?
Ets escriptor, vull respectar-ho.
Els meus pares són artistes. Dissenyen i venen joies.
Com suposaràs, hi ha hagut èpoques en què pagar era complicat.
M'ha semblat millor…
Segur que ho entens i que agraeixes que a vegades…
- Gràcies. T'ho agraeixo. Un detall. - Sí, tranquil.
Bé, parles italià. Com és, això?
De fet, parlo francès i alemany també
i poc mandarí.
- Mandarí? - Una mica.
No és broma!
Soc lingüista.
- D'acord, que guai. I no…? - Saps…?
Moltes gràcies.
I ara, a què et dediques?
He sol·licitat un lloc de traductora per a l'ONU.
- És molt difícil. - Per què?
No ho és tot?
- Perdó, he de respondre. Un moment. - Endavant, fes, tranquil·la.
Ens veiem a taula.
Ben tornat.
Dion! Com estàs?
- Quant fa? - Força. Des de batxillerat.
Vas desaparèixer. On vas anar a la uni?
No hi vaig anar. Vaig anar a París. L'escola de la vida.
Ah, vaja. Estàs igual.
Amb més diners.
Faran una pel·li del nou llibre?
No ho sé. Això diuen.
- L'heroi d'aquest poble. - Moltes gràcies. Molt amable.
- M'alegro de veure't. - Igualment.
Perdona. De què estàvem parlant?
Estàvem parlant
d'una possible feina a l'ONU.
Cert, és…
No ho sé. Si me la donen, seria complicat.
- Ens hauríem de mudar i llavors… - "Ens"?
Sí, l'Alan i jo.
- I l'Alan és…? - Ostres, perdona. És el meu promès.
Estàs promesa?
- Sí. - Felicitats. M'encanta l'amor.
- Que bé. Gràcies. - Salut. Quina meravella.
Encara no tenim data.
L'Alan vol, però si em donen la feina…
Haurem de pensar què fem. Tampoc hem mirat anells de prometatge.
Bé, hi vam anar, però no vaig ser capaç d'escollir-ne cap.
Vam marxar i llavors…
De fet, mira quina cucada. Quan tornàvem, em va donar això.
- Què és? - És…
Un anell de cigar.
És una ximpleria, però va ser un alleujament.
No m'agrada això de dur diamants grossos i tal.
La veritat és que estar promesa em provoca sentiments contradictoris.
M'agrada la seguretat,
però em fa sentir encasellada, m'entens?
He evitat que m'encasellessin durant tota la meva vida.
Doncs a l'Alan li agraden les convencions socials.
I és important respectar els desitjos de l'altre, oi?
És advocat fiscal.
És molt bo i és molt precís.
Organitzarà el nostre casament fins a l'últim detall.
I tot anirà com un rellotge.
La part bona, i ja callo, és que crec que ens complementem.
I és com… Se suposa que així és com ha de ser, oi?
No soc un expert en el tema, però sí, sembla que sí.
Per bé o per mal, és així.
Crec que pel fet de ser adoptada…
sempre intento omplir alguna mena de buit.
Sempre busco seguretat, fiabilitat,
i per això crec que si trobo la meva mare biològica, doncs…
Resoldré una gran incertesa de la meva vida i després…
- No ho sé. - Seràs lliure.
- Sí. - Va, vine.
No m'hagués importat dividir el compte.
No, jo encantat. Bon menjar i bona companyia.
Una cita de tres hores.
Diuen que l'univers recompensa els valents.
Hauria de fer una altra habitació.
Escolta, em pregunto
si creus que hi ha la possibilitat
que els teus pares guardessin alguna cosa de ma mare?
Una postal? Una foto?
El que fos?
- Amb compte. - Sí.
- Ho tens? Molt bé. - Sí, va.
- Deixa-ho per aquí. - Entesos.
- Hi ha un cadàver aquí dins? - Em fa por mirar.
Qui el tocava?
La meva mare em va obligar a aprendre'n.
- Ho detestava, al principi. - I després?
La feia molt feliç sentir-me tocar. Així que…
Em toques alguna cançó?
Que et toqui una cançó? No.
Vull saber si el piano sona tan bé com sembla.
Si us plau.
Entesos. Fa força temps, estic una mica oxidat.
Perquè aquí estic tota sola.
En va he intentat
deixar de pronunciar el teu nom.
Quan vas marxar, em vas trencar el cor
perquè creia que mai no ens separaríem.
Cada hora del dia em sentiràs dir:
"Amor, per què no tornes a casa, si us plau?".
A casa.
Amor,
per què no tornes a casa, si us plau?
Mare meva.
Com adolescents.
- Hola! - Com va anar la cita?
Va anar bé.
Només "bé"?
Va anar molt bé.
- Ella és amiga meva, la Rachel. - Encantada.
Vol saber una cosa que només tu pots respondre.
És clar que la recordo.
Era la cangur, vivia a la casa,
com una au-pair.
Ah, clar.
Era molt jove. Deuria tenir 17 anys, 18 com a molt.
Degué mudar-se abans que nasqués el nadó.
Recordes com es deia o…?
Ostres, bona pregunta.
Crec que tenia alguna cosa a veure amb Nadal,
com Nativitat o Felicitat.
M'he quedat en blanc, però sabeu qui ho deu saber?
- Qui? - El teu pare.
No, ni parlar-ne. No penso… no.
Sàpigues que ara viu a Vermont.
Allà dalt a la muntanya, al poblet de Cornwall Bridge,
gairebé al marge del sistema.
Com ho saps, tot això?
Després de l'enterrament, vam estar xerrant.
No et farà cap mal parlar amb…
No em farà mal? I tant. Fa 35 anys que no hi parlo.
Si en soc conscient, però…
No. És… Si em disculpeu.
Perdoneu.
Ai, Jacob.
Ja saps per què no ha vingut abans.
Li aniria molt bé superar-ho.
- Rachel, espera! - Què passa?
- Escolta'm. - Digues.
Sé que tot això del meu pare pot semblar irracional.
No m'has de donar explicacions de res.
Soc una desconeguda que ha aparegut aquí. No em deus res.
Ja m'has ajudat prou i t'ho agraeixo.
I de debò espero que passis un molt bon Nadal.
Te'n vas a casa?
No, me'n vaig a Cornwall Bridge.
He de saber si jo li importava. Potser ho has pensat amb el teu pare.
Si el veiés, no sabria ni què dir-li.
Bé, si et ve de gust pujar al cotxe,
podríem pensar unes frases.
Vinga.
Puja.
Te'n vas. Ha arribat l'hora de tornar a casa?
Bé… Sí i no, la veritat.
- Hola, em dic Jake Turner. Un plaer. - Ian Page. Encantat.
- Soc molt fan dels teus llibres. - Gràcies.
Li he dit que tu em vas escriure el perfil.
Em va fer treure tot el que pujava de to.
Bé, només puc dir que conèixer-la
és el millor regal de Nadal.
L'Ian és el concertino de la Hartford Symphony.
- De debò? Impressionant. - Gràcies, noi.
Què volies dir quan has dit "sí i no" a si marxaves?
Sí, me'n vaig, però no a casa. Se suposa que la Rachel vindrà…
- Ja ha arribat. Hola. - Hola.
M'ha convençut… Tu també.
Me'n vaig a veure el pare.
Jacob.
Fas molt bé.
Bé, diuen que l'univers recompensa els valents, oi?
Estàs a punt?
Ni per casualitat. I tu?
Gens.
Som-hi.
El Maps no seria més fàcil?
És clar.
Però els mapes són més fascinants. Són un objecte tàctil en un món virtual.
Sí, és cert. Tinc pensat un llibre sobre això.
- De suspens, estil Stephen King. - Ah, sí?
Sí, de moment tinc això:
- Una parella marxa de lluna de mel. - Bé.
Lloguen un cotxe.
El GPS està posseït o potser l'ex els l'ha hackejat.
Aquesta és millor.
Sigui com sigui, el GPS els porta a una situació de perill mortal.
No t'agrada gens. És dolent? És dolent.
No, i ara, sí que m'agrada.
Però després què passa? Un cop es troben en perill mortal.
De moment, tinc això. No l'he escrit.
El meu pare diu que mai es desaprofita una idea creativa.
- Ja saps. - M'agrada.
- D'aquí a cinc kilòmetres, agafa la I-91. - Entesos. Tu manes.
L'Alan sempre s'empipa quan el guio jo.
- De debò? - Diu que no li cal copilot.
A mi em va bé qualsevol ajuda de navegació.
Ara que parles de l'Alan,
què en pensa, ell, de la feina que has sol·licitat a Nova York?
En realitat, no… No ho…
No li he explicat encara.
- I l'escapada a Cornwall Bridge? - No li entusiasma.
De fet, es va emprenyar una mica.
Ja. Deixa'm endevinar-ho:
perquè hi vas amb un tio que acabes de conèixer.
No, en realitat no. Va ser…
pels diners que costaria la benzina.
- És una de les seves manies. - Entesos.
No té importància i al final, és una ximpleria, oi?
Perdona, però em sento menyspreat. No el preocupo jo,
- sinó el que costa la benzina. - No sap res de tu.
I resulta que jo tampoc sabia res de tu.
- Com? - Et vaig buscar a Google.
Ai, ostres.
Vaig intentar aguantar. No vull buscar gent per internet.
Em sembla invasiu.
- Però m'alegro d'haver-ho fet. - No.
Perquè ara sé que ets un escriptor de best-sellers súper famós.
- En fi… - Súper famós és exagerar.
Cinc milions venuts…
Cinc i mig ara ja. Però tant hi fa.
Primer a la llista dels més venuts del New York Times.
- He tingut sort. - I traduït a trenta idiomes.
Això et fa súper famós, però com vulguis.
I jo preocupada per com pagaries el sopar.
Em pots agafar la cartera? És a la motxilla, a darrere.
Moltes gràcies.
JULIOL DE 1987
EM DIC NOEL ELLIS
TINC DISSET ANYS
EMBARASSADA
Saps què és això?
Era a la caixa que deia "objectes personals" de ma mare.
Ho vaig agafar sense mirar. Què és?
Entesos, tu escolta.
"Em dic Noel Ellis".
"Tinc 17 anys i estic embarassada."
És el diari de ma mare.
Ho sé.
Es diu Noel. No m'ho puc creure.
Mare meva, és que… Ostres…
"Els meus pares m'han fet fora."
"Els avergonyeixo."
I s'avergonyeixen del nadó que duré al món.
Per això me'n vaig.
"Creuen que una dona no pot tenir un fill si no està casada."
"'Déu no ho aprova,' diuen."
Però és que Déu no ens perdona les faltes?
Tothom que conec m'ha abandonat.
"Però hi ha una família que em vol de mainadera."
Els Turner són una família de quatre.
"Hi ha l'Scott, la Lois i els dos petits, en Benjamin i en Jacob."
En Benji té set anys i una pila d'energia.
En Jake en té quatre i és el tranquil.
Recordes res d'això? Sé que eres petit, però potser…
Doncs no.
Li agrada que li llegeixi llibres de Magic Tree House.
I en Ben, on és ara?
Hi va haver una tempesta de neu, quan s'acostava Nadal.
Teníem un om gegant al pati de davant de casa.
A en Benji li encantava enfilar-s'hi. Hi pujava cada dos per tres.
I aquella nit, va decidir que pujaria tan amunt com pogués…
No sé per què
no brilla el sol al cel. Fa temps de tempesta…
Perdona que m'hagi emocionat pel meu germà.
No t'has de disculpar, i ara! Ho entenc.
Gràcies.
Va ser fa més de 30 anys. Qualsevol diria que n'hauria de poder parlar.
Saps que diuen que el temps ho cura tot?
És mentida.
Han passat dos mesos ja,
i encara no he tingut notícies dels meus pares ni d'en Peter.
"Un dia, a l'habitació, no podia parar de plorar…"
I vaig sentir que trucaven a la porta.
"I va entrar el petit Jacob."
Em va posar el cap sobre l'espatlla i va ser com si m'entengués.
Cada dia estimo més aquest petitó.
Sé que se suposa que no has de tenir un preferit, però…
Un filet poc fet
i el plat vegetarià.
Sense pebrot, pastanaga ni ceba. Salsa a banda.
Gràcies. Perfecte.
- Et puc fer una pregunta? - Ho puc evitar?
No.
Per què un home atractiu i amb èxit com tu encara és solter?
- Atractiu? - No eludeixis la pregunta.
M'agrada estar sol, m'entens?
És més segur així, ja.
Si estàs promesa.
Però sempre hi ha com forces oposades, saps?
"Acosta't més".
"Vull estar sola". M'entens?
He tingut relacions, no et pensis.
I algunes han estat relacions serioses.
Però al final, resulta…
Al final, jo no era el que estaven buscant.
Potser no eren el que buscaves tu.
Quina probabilitat hi ha que creuem la collada abans de la tempesta?
- Avui? - Sí.
Jo diria que…
zero.
- Per cent? - Per cent.
Fes tu l'entrada, l'Ava vol estirar les potes.
- Sí. Ens veiem en 20 minuts? - Sí.
Molt bé.
- Hola! - Hola, per fi!
Volia demanar-te disculpes per allò de l'altre dia.
Tot això de la teva mare, voler trobar-la…
No, Alan, tranquil. No passa res.
Escolta, estava pensant en el futur
i ja sé com celebrar el prometatge.
Ah, sí?
Saps el restaurant mexicà que t'encanta, Casa Frida?
Es pot llogar per Sant Valentí.
És perfecte per celebrar-ho, oi?
A més, ens el deixen a molt bon preu.
És fantàstic.
De debò? Tinc pensat fer la paga i senyal demà al matí.
Alan, podem…
Podem esperar per això?
Fins que torni.
És clar, amor. Sí, com vulguis.
- Quan tornaràs? - Aviat.
Entesos. T'estimo.
Jo també t'estimo.
- Tens sort: em queden dues habitacions. - Perfecte. Fantàstic.
Si això fos en una rom-com, només en tindries una.
I la compartiríem.
Una què?
Una comèdia romàntica, rom-com.
- Ja ho entenc. - Exacte.
Bé, no sé si ajuda,
però estan unides.
Disculpa, ja tancaves.
Anava a la desfilada, però no passa res. En què et puc ajudar?
Teniu algun llibre d'en Jacob Turner?
És clar. Fins on has arribat de la saga?
No he començat, així que no ho sé.
Llavors ha de ser el primer llibre: Els ulls verds de París.
Perfecte. De què va?
París als anys 40.
La Resistència francesa, espionatge i un amor prohibit.
Ostres. Sembla molt…
Apassionant, oi? Ja et dic jo que ho és.
Crea un món
que sembla que siguis allà amb els personatges.
Per això és tan captivador.
I per això també em costa tant tenir-ne exemplars sempre.
Mira, has tingut sort.
Gràcies.
Gens malament.
I escriu quasi tan bé com guapo és.
- Hola. - Hola.
Què et sembla? Ho deixem per avui o…?
Prefereixo l'altra opció.
D'acord, som-hi.
Bon Nadal!
- Teniu. - Gràcies.
- Ai, mira! - Que és maco.
Jo pararia o l'Ava es posarà gelosa.
- Al·lucinant. - M'encanta.
- Com va? - Hola!
- Ens podria posar…? - I tant!
- Moltes gràcies. És gratuït? - Sí.
- Gràcies! - M'encanta.
- Quina oloreta. - Bones festes.
Ostres! Feia segles que no veia aquesta pel·lícula.
- Mai l'he vista. - No pot ser! Doncs t'encantarà.
Perdoneu, aneu junts?
No.
O sí? Bé, sí. Hem vingut, no sé…
Sí, anem junts.
Has quedat…
Tot bé?
M'oblidaré d'aquest poble de mala mort
i me n'aniré a veure món: Itàlia, Grècia…
Ostres! Podria dir que és la millor pel·lícula que he vist mai.
Es preguntà si aquell viatge prendria un camí inesperat.
Mare meva. No pot ser.
Va tot bé?
- Ei. - Ei.
Sí, tot bé.
Molt bé.
- És que m'ha semblat sentir… - Ja, no.
Gràcies per preocupar-te, de debò.
Molt bé, doncs. Que passis…
- Bona nit. - Bona nit.
Com has dormit?
Em vaig quedar llegint.
- Era interessant? - Sí, molt.
- Ah, sí? - Els ulls verds de París. Et sona?
Em sona.
- Compres un llibre meu sense dir-m'ho? - Bé, de fet…
- No volia dir-t'ho, no fos cas… - Que què?
Que no m'agradés.
- Que no t'agradés? - Exacte.
I què?
Doncs…
No passa res, m'ho pots dir. El meu ego…
Puc suportar-ho.
- Doncs què, què t'ha semblat? - A veure…
M'ha semblat interessant
que escriguis novel·les carregades de suspens, drama i amor,
però que el protagonista, l'Henri,
no deixa que ningú hi tingui un vincle.
Em recorda al que parlàvem ahir.
L'Henri viu a la França ocupada. No pot refiar-se de ningú.
Sí, és cert, però…
No vivim en un país ocupat. Quina excusa tens, tu?
Per altra banda…
- M'ha encantat. - De debò?
M'ha encantat. És…
Mare meva, quin final. M'ha semblat…
M'ha deixat al·lucinada.
Molt bé. Molt bé.
Costa molt fer un bon final, saps? Molt bé.
I la història d'ara? Creus que li donaràs un bon final?
Avui m'han dit que tindré una nena,
una nena petita i bufona.
Abans de marxar de casa, els pares em van dir que no li posés nom.
"Només faria més difícil separar-me'n."
"Però ja li he…
posat nom."
El meu angelet.
Pots aturar-te? Necessito prendre l'aire.
- Segur? Fa molt fred. - Sí.
D'acord, com vulguis.
Vinga, baixa.
Fa un fred glacial. Té.
Estàs bé?
Per què se'l va deixar?
Per què es va prendre la molèstia d'escriure
i documentar-ho tot si no pretenia…?
Si pretenia abandonar-ho?
No ho sé. Potser va pensar que així arribaria a les teves mans.
O potser volia oblidar-ho tot.
Com si no hagués passat.
- Com si jo no existís. - No.
Se suposa que estic promesa. Se suposa que em casaré.
Ai, no.
Però què…? Para.
- On et penses…? No! - Ava!
Ava!
Ava, no!
Ava Turner, torna aquí ara mateix!
- Què volies fer si l'atrapaves? - Això.
He al·lucinat.
A la vida tot s'ha de perseguir, no?
Crec que ens hem equivocat.
- Vols dir que en tens l'esperança, oi? - Exacte.
Digue'm que l'univers recompensa els valents.
Anirà bé.
Molt bé. Som-hi.
SI US PLAU, DEIXEU EL PAQUET AL LLINDAR GRÀCIES
Era un dia que havia estat esperant
i tement a la vegada.
Jacob.
L'Eleanor m'ha dit que potser vindries.
Li he dit que no m'ho creia,
però m'ha repetit mil vegades: "Tu estigues preparat".
I ho estàs?
Sí. Estic tallant aquest arbre de Nadal per a tu.
Fa 30 anys que espero aquest moment i ara que ha arribat…
Sí, jo també.
Em dones un cop de mà?
Quan només ets un, quin sentit té?
Ja. Si et consola, mai no he tingut un arbre
així que tu vas millor.
Bé, doncs, benvingut a la meva caseta.
Apa.
- Deixem aquest costat aquí. - Entesos.
L'aixeques?
- Ara porto el peu. - Molt bé.
- Vius aquí sol? - Sí.
- Bé. - Això ho va pintar l'Ellie, oi?
Tens bon ull. Sí, és d'ella.
Molt bé.
- Crec que ja està. - Sí?
- Que bonic. - Molt bé.
Perdona.
Scott Turner, digui?
Sí.
Fins llavors.
Perdona.
Era un dels meus clients.
- A què et dediques? - Soc treballador social pels veterans.
Que intentes fer un món millor?
Sobretot, ho intento.
Vaig comprar-les fa molt, quan em vaig mudar aquí,
i mai les he tret de la capsa.
Creus que funcionaran?
No ho sé.
Jake.
- Sé que una disculpa no és prou… - Mira, saps què?
No segueixis.
No he vingut aquí per reconciliar-me.
He vingut per ajudar una amiga, la veritat.
- Una amiga? - Sí. És una llarga història.
Ja que ets aquí, almenys et puc dir el que esperava…
Preferiria que no ho fessis.
Ho sento.
Ja. Ho sents.
Ho sento moltíssim.
Molt bé. Doncs ja està.
Em vas deixar sol amb la mama,
vas refugiar-te aquí i vas desaparèixer completament
i resulta que ho sents?
Coi! Vaig dir que no volia fer això.
Mira, això ha estat un error. No puc.
- Jake! - Gaudeix de l'arbre.
No puc. Creia que era bona idea, però…
- Marxem. - Espera, respira. D'acord?
Si te'n vas ara, no hi ha marxa enrere.
S'haurà acabat.
- Es va acabar fa 35 anys… - Para. Jake!
Si te'n vas ara,
faràs el mateix que va fer ell.
Oi?
Per què no intentes ser el primer que no prova de fugir?
Si us plau.
Jake, em costa tant parlar de…
Però dos dies abans de Nadal,
vam viure una tempesta de neu horrible.
I en Benji, com cada any,
no va voler esperar per penjar la decoració
a les branques de dalt de l'om.
Havia pujat moltíssimes vegades a la plataforma que us vaig fer.
Sabia que les branques potser relliscaven…
però ell era un noiet tan atrevit…
Vaig pensar: "Deixa que pengi l'adorn".
No oblidaré mai el soroll de la branca quan es va trencar.
Jo era el pare d'en Benji.
No l'hauria d'haver deixat.
Aquell abril,
vaig tallar l'arbre.
No hi va ajudar gens.
I quan la Noel se'n va anar,
la teva mare i jo…
no ens sabíem consolar.
Va arribar un punt en què un havia de marxar.
Volia que vinguessis amb mi,
però no li podia fer això.
Eres l'únic que tenia.
Em vaig dir que si et quedaves amb ella,
trobaria la manera d'estar millor.
T'encantava penjar les llums quan eres petit.
Te'n recordes?
Digues, i sigues sincera,
hauríem d'entrar o deixar-los en pau?
Entesos, els deixarem en pau. Sí, tens raó.
Vaig provar de no perdre el contacte.
Primer, trucava. Et deixava missatges. Durant anys, et vaig escriure cartes.
Mai no vaig rebre res. La mama no m'ho va dir.
- Estàs casat? - Casat? I ara! No.
He llegit llibres teus.
Però no hi veig bé i el tercer llibre el vaig sentir.
Així vaig sentir la teva veu com a home adult.
Va ser fantàstic.
M'encanten.
Me'n recordo.
En Benji deia que eres un pocatraça…
- Ha quedat preciós. - Sí.
A veure si va.
Apa, ja està.
Tot un èxit.
No m'has dit que venies per ajudar una amiga?
Ei, com va la xemeneia?
Ardent! Com el plat.
Aquí teniu.
Perdona, bonica. No n'hi ha per a tu.
La Noel va ser un regal.
Després de perdre un fill,
Va ser qui va evitar que ens enfonséssim del tot.
- Té. - Gràcies.
Fa 35 anys que em preparo aquest plat,
però no sé pas si està bé perquè el mengin d'altres.
- Olora bé, això sí. - Té, fill.
Està més que bé. Boníssim. Gràcies.
- Molt bo. - Sí, molt.
Perfecte.
Llavors, saps
on va marxar la Noel o on deu viure ara?
Ara que ho dius, em va enviar una cosa fa anys. Espera.
- De debò? - Perdona, reina.
Què et sembla?
Tens els seus ulls.
Ah, sí?
Sí.
Però és bo.
Entesos.
Doncs…
Perdona.
Vaig guardar-la. No sé per què.
Posa que viurà
amb el seu marit, en Charles Hayden, a Ridgefield.
Noel Hayden.
He de dir que faríeu una parella fantàstica, vosaltres dos.
- No, la Rachel està promesa. - Sí.
- De debò? - Sí, de debò.
- Felicitats. - Gràcies.
Deu ser un noi fantàstic perquè ets molt bon partit.
- Això és cert. - Pareu.
M'explicaràs com acaba tot plegat?
És clar. Moltes gràcies.
De res, reina.
Desitja'm sort.
- Molta sort. - Gràcies.
Fins ara.
Doncs…
Gràcies per dur el rellotge, fill.
No saps com és d'important per a mi.
Au, va, vine. Vinga.
T'has criat bé, molt bé.
No perdem el contacte.
- Per descomptat. - Bé.
Estàs bé?
Sí, estic bé. Gràcies.
Molt bé.
Avui ha nascut la meva nena preciosa.
I sé que no la tornaré a veure mai més.
"Per això deixaré aquí el diari."
"Potser un dia el llegirà i sabrà com me l'estimo."
I sempre l'estimaré.
"I sempre l'estimaré".
Espero que sigui veritat
això que diu que m'estima.
Estava pensant en la Noel.
L'hauria de trucar primer o creus que m'hi puc presentar demà?
Què et sembla?
Em sembla que has de dormir i demà decideixes.
Tens raó.
No podré dormir.
Ho comprovo per tercera vegada.
Ho sento molt, però només ens queda una habitació.
- Ostres, no. - Ens la quedem.
Ens la quedem?
D'acord.
- Doncs ens la quedem. - Perfecte.
Gràcies.
Bé, doncs…
he de confessar-te una cosa.
- Confessar? - Sí.
Ai, què has fet?
Avui és el meu aniversari.
- No! - Doncs sí.
- És el teu aniversari? - Sí.
No fotis. I m'ho dius ara?
- Però ho hauries d'haver dit! - Ja.
Però això és important. Haver-ho dit!
Hauríem… És un aniversari. Amb això no…
- Què fas? - Celebrarem el teu aniversari.
Soc en Jake Turner, de la suite Ambre.
Volia saber si…
Sí, soc jo. Moltes gràcies, de debò.
Podria fer-me un favor?
Aquí hi ha una noia que fa anys. M'ho han dit ara.
Sé que és massa just, però no tenen un pastís
o algunes postres on poder posar-hi espelmes?
Sí? Meravellós.
Sí, perfecte i més vi negre.
Que pugin xampany
perquè és un aniversari, i el xampany fa celebració.
Perfecte. Gràcies.
- Vols ballar? - De debò?
Sí.
- De debò? - Sí, au, va. És el meu aniversari.
És el teu aniversari, tens raó. Molt bé.
Moltes felicitats, Rachel.
Demana un desig.
Ja l'he demanat.
Estimat Jake,
Primer, vull que sàpigues que allò d'ahir a la nit va ser preciós.
Mentiria si no admetés
que hi pensava des que ens vam conèixer.
Però m'he despertat a mitjanit, confosa.
Molt, molt confosa.
L'Alan m'estima de veritat
i no és poca cosa.
Tu tens una vida molt diferent,
amb èxits de vendes i un milió de seguidors
i jo tot just començo la meva carrera,
i ho entenc perfectament, almenys tant com puc.
Però soc una persona que necessita molta seguretat a la vida.
I aquests dies amb tu, tot i que han estat meravellosos,
no me la donen.
Crec que és millor que ens separem ara,
abans que sigui massa tard,
almenys per a mi.
També m'he adonat d'una cosa gràcies a tu.
Sempre he pensat que ma mare no em volia
i que havia de trobar-la i preguntar-li per què.
Però ara que m'he llegit el seu diari, sé que m'estimava de debò
i això és el que importa.
Gràcies per tot.
Per acompanyar-me en aquest viatge que m'ha canviat la vida.
Mai no l'oblidaré, mai.
I per últim,
mai no t'oblidaré, mai.
- Disculpi, la infermeria? - Al final, a la dreta.
- Dreta. Gràcies. - De res.
Perdoni. Em podria dir on és la Noel Hayden?
Hola, jo soc la Noel.
El teu marit m'ha dit on eres.
No sé si te'n recordes de mi o no,
soc en Jacob Turner.
En Jacob?
Ostres.
Com estan els teus pares?
Els meus pares?
La meva mare ha mort fa poc.
- Em sap greu. - Gràcies. Va ser inesperat.
- Però el teu pare és…? - Està bé, sí.
Fa poc el vaig veure després de molt de temps.
Està bé, va fent.
Com tothom.
Com tothom, exacte.
Deus preguntar-te per què he vingut després de tants anys.
És una història llarga i complicada,
però, Noel, quan va morir el meu germà,
fins ara no he sabut fins a quin punt vas ajudar-nos a tots.
- Eres molt petit. - Però de no haver estat per tu…
Però hi vaig ser.
I vas seguir endavant.
Ara, per fi, ja et puc dir gràcies.
Ara, per fi,
de res.
Hi ha una altra cosa que et vull dir abans de marxar.
La nena que vas tenir, la teva filla.
La Rachel.
És meravellosa,
una dona espectacular.
Vull que ho sàpigues.
La coneixes?
Sí, la conec.
Volia venir a conèixer-te en persona.
I crec que després de llegir això…
va sentir el vincle que us uneix
i ho ha entès tot. Tot.
Gràcies per dir-m'ho.
Bon Nadal.
Bon Nadal, Jacob.
I gràcies per això.
Un regal incomparable.
Per cert, Jake,
si veus la meva filla,
li pots dir que si es vol posar en contacte amb mi,
m'encantaria.
Rachel.
El teu pare porta un mes fent-la.
Quines ganes.
És la més bonica que ha fet mai.
De debò?
Quan vindrà, l'Alan?
Aviat.
- No sembles emocionada. - Ho estic, però és que…
No ho sé, "emocionada" és massa, potser.
No em sortia bé fins que ahir per fi ho vaig aconseguir.
T'ha sortit perfecte, papa. És meravellós.
M'encanta. És meravellós. Gràcies.
Reina, no vols parlar amb l'Alan?
No, no és això. És que no…
No ho sé, estem una mica… Després parlarem.
Cal arreglar algunes coses.
"Arreglar coses"? No havíeu fet les paus?
Sí. Però és que…
Només que ara està tot sense definir.
Em recorda una mica a l'anell de compromís fet de cigar.
Papa, prou. De debò.
Perdoneu, torno de seguida.
- Has de deixar de trucar-me. - No pararé fins que parlem.
No ho vull, queda clar?
Penjo ara mateix.
Si us plau, no em busquis, d'acord?
És massa tard.
Per què fas això?
Cal que m'ho preguntis?
No penso sortir.
No. Ni puc.
Per què no? De què tens por? Què pot passar?
És que no ho entens.
Per fi he trobat una cosa en la que sempre…
Sempre hi puc comptar i…
No és perfecte, però és el que vull.
És el que necessito, d'acord?
Ho has d'entendre.
I ho entenc, tot.
Entenc que abans
potser ho necessitaves, però ara ja no.
Mira'm a mi. Sempre he volgut estar sol.
I a nosaltres ens costa confiar, oi? Intimar amb la gent.
Costa, ho entenc. Però ara mateix soc aquí,
aquí fora amb l'única amiga que tinc en aquest món,
mirant la dona que estimo,
i et suplico que confiïs en mi.
De debò, pots confiar en mi.
No t'aïllis, si us plau.
No t'aïllis.
Digues
que no m'estimes.
És l'Alan. Te n'has d'anar.
Digues que no m'estimes i me n'aniré.
No t'estimo.
PERÒ SOBRETOT, ET TROBO A FALTAR CADA DIA
TRUCA'M QUAN VULGUIS T'ESTIMO MOLTÍSSIM
SEMPRE SERÀS EL MEU NEN
He vist el cotxe i volia desitjar-te un Bon Nadal.
Gràcies.
Estava guardant coses. Després tancaré i marxaré.
Sopes amb nosaltres? Ens encantaria.
Sí, hem convidat uns amics.
Fem sopar de Nadal, serà molt bo.
M'encantaria, però he de marxar abans que nevi massa.
Com va anar amb el teu pare?
Millor del que m'esperava. Molt millor, en realitat.
- T'ho vaig dir. - Sí.
I amb la Rachel i sa mare?
Crec que s'anirà arreglant sol.
Quina bona notícia. Fantàstic.
He d'anar a fer el porc. Segur que no pots quedar-te?
Bé, doncs, bon Nadal.
- Que vagi bé el porc. - Ara vinc.
Passa.
I tu i la Rachel?
No? De debò? N'estava molt segura.
Bé, ja ho va dir Kerouac:
"Tot acaba en llàgrimes".
Però estaré bé i la Rachel també.
És clar.
Bon Nadal.
És per a mi? Què m'has fet?
Ostres, Ellie.
Has recuperat l'arbre.
Sí.
Tinc bons records d'aquesta casa.
Tu i en Benji jugant al jardí,
els teus pares.
Bon Nadal.
- Cuida't. - Tu també.
I moltes gràcies, és… Ets única.
BASADA EN LA NOVEL·LA DE RICHARD PAUL EVANS
Subtítols: Cristina Riera Carro