Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Božić je blizu.
Znam da mi život neće biti isti nakon toga dana.
Malo se bojim.
Iskreno, jako se bojim.
Što će biti sa mnom, s nama?
A tu je i mali Jacob.
Što s njim?
Nadam se da će biti dobro.
Eno ga!
Kako ste? Vidimo se unutra. Hvala što ste došli.
Hoćemo li u petoj knjizi napokon saznati istinu o Camille?
Je li u francuskom pokretu otpora kao što tvrdi ili je nacistička špijunka?
Znate, dvoumim se u vezi toga.
Neka bude junakinja. To je romantičnije.
Ali seksipilnije je ako je špijunka.
Znate što? Dvostruka agentica.
Možete li napisati posvetu Sherri? Ja sam Sherri.
Je li to s „i” ili „y”?
I jedno i drugo je u redu.
Prepoznajete me, zar ne? Treća knjiga.
Naravno! Camille Toussaint!
Kako ste?
Jako dobro, gospodine. Jako dobro.
Sretan Božić, Camille.
Najljepša hvala.
-Može li posveta Toddu i Marku? -Naravno.
Neka bude Mark i Todd. Prvi sam pročitao knjigu.
-Ne sjećaš se? Dala mi ju je tvoja sestra. -Ne, tvoja sestra ju je dala…
Znate što, momci?
Potpisat ću dvije knjige, po jednu za svakog od vas. Dobro?
Ja častim. Izvolite.
Ostaješ li u gradu za blagdane?
Nažalost ne. Moram se vratiti svojoj curi Avi.
Nisam znala da si…
Pa, ona je prava sretnica.
-Sretan Božić. -Sretan Božić.
Ava, dušo, došao sam kući.
Ava?
Dođi! Hajde, dušo. Što ima? Kako si? Dođi! Bok!
-Dobro došli kući, g. Jacobe. -Hvala, Svet.
Bok, kako si? Zdravo!
Sve je pod kontrolom? Da?
-Da. Hladnjak je pun. -Da.
-Ava je okupana. -Dobro.
Donijet ću još drva za ogrjev.
Evo i pošte obožavatelja.
Više nego za prošlu knjigu.
Opa. Pošta. Vidi ti to.
-Sad znam što ću raditi narednih tjedana. -Da.
Hvala što si pazila na sve dok me nije bilo.
Skoro sam zaboravio.
Svetlana, ovo je za tebe.
Sretni blagdani.
-I hvala na svemu. -Hvala.
Bit ćete dobro, g. Jacobe?
Dobro? Kako misliš? To sam ja. Uvijek sam dobro.
I uvijek sam.
Sam sam jer mi je tako draže. Znaš to.
A i nisam sam. Ovdje je Ava. Pravit će mi društvo.
-Vidimo se dogodine, g. Jacobe. -Da. Vidimo se, znaš…
Ava, dođi.
Da vidimo što tu imamo.
Evo ga. Dobro.
To je dobro. Dobro je.
-Halo? -Bok, je li ovo Jacob Turner?
Da, ali ne trebam čišćenje tepiha ni stambeni kredit ni…
G. Turner, ispričavam se. Nisam želio ostaviti poruku.
Zovem se Matt Segreto. Ja sam odvjetnik…
Da pogodim. Vaš klijent tvrdi da sam mu ukrao ideju.
Ne.
Ja sam izvršitelj oporuke vaše majke.
Oprostite, vi ste… Što ste rekli?
Stvarno mi je žao što vam to moram reći.
Umrla je prošli tjedan.
Mislio sam da znate.
Ne, nisam to znao.
Majka i ja dugo nismo razgovarali.
Odnos nam je bio
složen.
Razumijem.
Sve je ostavila vama, kuću i namještaj.
Trebate potpisati neku papirologiju.
Možemo se naći sljedeći tjedan u Bridgeportu ako vam to odgovara.
-G. Turner. -Hej.
Matt Segreto.
-Hvala što ste došli. -Da.
-Moja sućut. -Hvala.
Sigurno vam budi sjećanja.
Nemate pojma.
-Samo… -Da.
Oprezno.
Opa.
Susjedi kažu da je rijetko izlazila, a kad bi došli, nije im dala da uđu.
Sad znam zašto.
Negdje bi se trebao skrivati klavir.
Da. Prema popisu imovine to je Steinwayjev model S iz 1940.
Vrijedi oko 40 tisuća.
Čini se da ćete morati mnogo toga baciti.
Da vam unajmim kontejner?
-Da. Hvala. -Da.
G. Turner…
Jake.
Ne želim ti smetati, ali moja je žena velika obožavateljica…
U redu.
Znaš, mi obični tipovi nikad se ne možemo mjeriti s frajerima u tvojim knjigama.
Ti frajeri nisu stvarni, Matte.
Da, reci to mojoj ženi.
Zove se Mercedes.
Poput auta.
Ajme. Dobro.
-Izvoli. -Hvala.
Dođi, dušo.
Dobro. Jesi li spremna? Uskoči.
Bravo.
Zaista prekrasno.
Ellie, ti si?
Jacobe, došao si.
Naravno.
Ne znam, pretpostavila sam da ćeš poslati asistenta ili nekoga
jer si sad tako slavan.
Neke stvari treba obaviti sam. Drago mi što te vidim. Izgledaš sjajno.
I ti. Prošlo je mnogo vremena. Vjerojatno 20 godina.
-Imao si 18 godina kad si otišao. -Sedamnaest.
Bilo je to teško razdoblje za tebe.
Da, jest.
Znala sam da ćeš biti pisac.
Bio si zanimljivo dijete.
Imao si divnu maštu i volio si riječi.
Sjećam se da sam satima sjedio kod tebe i igrao Scrabble na internetu.
Kad bi tvoja mama imala loš dan.
Imala je mnogo loših dana, zar ne?
Više nikad nije bila ista.
Nitko od nas nije.
Dobri su.
-Divno. -Baš slatko. Hvala.
-Doviđenja. -Bok.
Još slikaš?
Mogao si pitati dišem li još.
Drago mi je da sam te sreo.
Lijepo te vidjeti. Spremam se krenuti. Moram…
Moram doći sutra i riješiti drugu sobu.
Sigurno je teško pregledavati njezine stvari.
Da.
Što je Robert Frost govorio? „Najbolji je izlaz uvijek kroz sredinu.”
Iako sam siguran da nikad nije sreo skupljača stvari.
Vjerojatno nije.
BENJAMIN JAMES TURNER NAŠI SU SAMO KRATKO, 1980. – 1987.
Ovdje je usamljeno.
I nedostaješ mi.
Bože! Daj!
Ma daj, mama, stvarno?
Što?
Još voliš sendvič sa sirom i juhu od rajčice?
-Mislila sam da si vjerojatno ogladnio. -Šališ se? Umirem od gladi.
-Voli li juhu? -Obožava je.
-Mogu li? -Samo daj.
Izvoli.
-Stvarno. -Pogledaj.
Ne znamo kako ti zahvaliti. Zar ne, Ava?
Stavi me u novi roman.
Samo malo. Zaista čitaš moje romane?
Vjerojatno sam jedina čitateljica koja prepoznaje likove.
Poput koga?
-Pa, u Zelenim očima. -Zelene oči Pariza.
Fotografkinja.
Lijepa, snažna žena koja ima slom.
To je očito, zar ne?
Još sam jedan lik prepoznala u Posljednjoj ponoći.
Otac vojnika.
Vrlo sporedan lik. Kao u stvarnom životu.
Sigurno nisu sva sjećanja loša ako još nosiš njegov sat.
Bio je na sprovodu tvoje majke. Znaš li?
Da izrazi sućut, ali sigurno se nadao da će te vidjeti.
Ne, nisam…
Mislim da ne.
A sprovod je, osjećam…
Razumljivo je, ali to više nije važno.
To je prošlo. Ovo je sad.
Hvala.
-Mogu li te nešto pitati? -Da.
-Osobno je. -Naravno.
Jesam li prestara za ovo?
-Jesi li… Ovo je tvoje pitanje? -Da.
Ne.
-Ozbiljno? -Ovo je savršeno.
Jesi li isprobao? Naravno da nisi. Zašto i bi?
Žene ti stoje u redu pred vratima.
Žene mi ne stoje pred vratima.
Vidim časopise u trgovini. Izlaziš sa zvijezdama.
Slušaj, objavit će bilo što.
Uglavnom, nisam probao aplikaciju za spojeve, ali ti trebaš.
Moram nešto napisati.
-Profil? -Da.
Znam pisca. Smijem li?
-Napisat ćeš mi profil? -Bit će mi drago.
OSOBNO
Uđi, Ellie. Otvoreno je.
Halo?
Vi niste Ellie.
Nisam.
Mislio sam da je moja susjeda.
Oprostite.
-Već ste bili ovdje, preko puta ulice? -Da. To sam bila ja.
Nisam neka čudakinja koja vas uhodi ako to mislite.
Nisam to ni mislio. Možete li zatvoriti vrata?
Naravno. Da.
-Kako vam mogu pomoći? -Hej. Sladak je. Dobar dečko.
Cura je, zapravo. To je Ava.
Kul ime. Hej, Ava.
Je li ovo kuća obitelji Turner?
Tako nekako. Ja sam Jake Turner.
Sjajno. Drago mi je, g. Turner.
Ja sam Rachel Campbell. Ovdje sam jer…
Oprostite, ovo je malo komplicirano, ali pokušavam pronaći svoju majku.
Mislim da mi možete pomoći.
Živjela je ovdje nekoć davno. Mislim. Nadam se.
Živjela je u ovoj kući?
Da, kad sam se rodila… Prije nego što sam se rodila.
Ovo je kuća Scotta i Lois Turner?
Da, to su moji roditelji.
Sjajno. Moja majka živjela je ovdje i radila za njih.
Za moje roditelje?
Koliko znam, bila je njihova dadilja.
Opa! Ne.
Dobro, čekaj. Čekaj…
Vruće je.
Trebate li pomoć?
-Ne, sve je pod kontrolom. -Dobro.
-Zaboravi. -Dobro.
Što dovodi Nancy Drew u kuću Turnerovih? Ako smijem pitati.
Nije bilo lako. Spis o usvojenju bio je zapečaćen, ali prijatelj radi u arhivu.
Prema zakonu nije mi mogao reći njeno ime, samo posljednju adresu, a to je ova.
Razumijem, ali žao mi je.
Bio sam na odlasku. Volio bih da vam mogu pomoći.
-Ali mislim da ne mogu. -Razumijem.
-Da. -Moram naučiti napustiti stol.
Nina Simone.
Tako je.
Da, najbolja je.
-Jedna vam je od omiljenih? -Jest.
-Imate li ih još? -Peggy Lee, Ella, Lady Day.
-Aretha. -Ne zaboravite Gladys.
Gladys je faca. Moj tata…
Bio mi je osobni muzikolog i uputio me u sve. Little Richard, Marvin Gaye.
-Marvin. Umro je kad sam bio dijete. -Da, 1984.
Da. Da.
-Jeste li u glazbenoj industriji? -Ne. Ja…
-Malo pišem. -Stvarno? Kul. Nešto što znam?
Ja… Znate što? Vjerojatno ne.
-Ne? Nešto što bi mi se svidjelo? -Ne, vjerojatno ne.
Umjetnik koji se muči? Shvaćam.
Svi se mučimo na ovaj ili onaj način.
Nije li to istina?
-Žao mi je što nisam mogao pomoći. -Da. Nemojte se ispričavati.
Čak i samo zato što sam bila u istoj kući osjećam se…
Ne znam, povezanije s njom.
-Da? -Da.
Uglavnom, hvala.
Hvala. Da.
Ups. Sretan Božić.
-Sretan Božić. -Hvala.
Čekaj, Ellie…
Čekaj… Rachel!
Rachel, čekaj!
Imam ideju.
Moj susjeda živi ovdje godinama. Mislim da ona…
I ja se tako osjećam.
To je bilo brzo.
Što?
Ništa. Objasnit ću ti poslije.
Slušaj, dat ću ti svoj broj mobitela, pa mi pošalji poruku sutra.
-Dotad ću razgovarati s njom. -Super.
Zapravo, mislim da ću pričekati da se vrati.
-Čekat ću u autu. -Sigurno? Možda se zadrži.
-Došla sam ovako daleko, pa… -Dobro.
-Da.
Hvala.
-Hej. -Hej.
Što ima?
Jesi li gladna? Htio sam otići nešto pojesti ako si gladna.
Jako kul.
Dolaziš li ovdje stalno?
Ne, nisam bio godinama,
ali mama me često vodila ovdje kao dijete.
-Voljela je ovo mjesto. -Vidim zašto. Lijepo je.
-Dobro došli u Toscanu. -Hvala.
Ja sam Vittorio. Zanima li vas ponuda?
Možete li ponoviti na engleskom?
Ne, u redu je. Ja ću isto što i ona.
I čašu vina, molim.
-Želiš vina? -Ne.
Sigurno?
-Što si posljednje naručila? -Ništa, samo…
-Zasebne račune. -Zasebne račune?
Ti si pisac i želim to poštovati.
Moji su roditelji umjetnici. Izrađuju i prodaju svoj nakit.
Kao što možeš zamisliti, računi su ponekad bili problematični.
Mislim da je bolje…
Sigurna sam da razumiješ i cijeniš to da je ponekad…
Hvala. Cijenim to.
-Lijepo od tebe. -Da, naravno.
Tečno govoriš talijanski. Kako to?
Zapravo, govorim francuski i njemački, pomalo mandarinski.
-Pomalo? -Pomalo.
Ne šalim se!
Ne, ovaj… Studiram jezike.
Shvaćam. To je fora. Ne čuješ to često.
Puno hvala.
Dakle, kako provodiš vrijeme ovih dana?
Zapravo, baš sam se prijavila za posao prevoditeljice u UN-u.
-Teško izvedivo. -Zašto?
Nije li sve?
-Oprosti, trebam se javiti. Samo sekundu. -Naravno. Nema problema.
Vidimo se za stolom.
Dobro došao, stranče.
Dione! Kako si?
-Koliko je prošlo? -Dosta. Od mature.
Nestao si. Gdje si studirao?
Nisam studirao. Otputovao sam u Pariz. Škola života.
Tako je. Izgledaš skroz isto.
Samo bogatiji.
Snimit će film po tvojoj novoj knjizi?
Ne znam. Tako kažu.
-Junak rodnog grada. -Hvala. Vrlo si ljubazan.
-Lijepo je vidjeti te. -I tebe.
Ispričavam se na tome.
-Gdje smo stali? -Stali smo…
Mogući posao. UN. Nije izvedivo.
Da, to…
Ne znam, nov posao mogao bi se pokazati izazovom. Ne znam.
-Možda bismo se morali preseliti, a to… -„Mi”?
Da, Alan i ja.
A Alan je?
O, Bože, oprosti. Moj zaručnik.
Zaručena si?
-Da. -Hej, čestitam. Volim ljubav.
-Sjajno. Hvala. -Živjeli. To je divno.
Nismo utvrdili datum.
Alan želi, ali ako dobijem ovaj posao…
Morat ćemo nešto smisliti. Nismo ni tražili zaručničko prstenje.
Mislim, išli smo prošli tjedan, ali nisam mogla ništa odabrati.
Pa smo otišli i onda…
Zapravo, ovo je bilo slatko. Na putu kući darovao mi je ovo.
-Što je to? -To je…
Prsten za cigare.
-Vjerovao ili ne, taj je prsten olakšanje. -Da?
Ne mislim da su dijamanti ženi najbolji prijatelj.
Zapravo sam podijeljenog stava oko koncepta zaruka.
S jedne strane, sviđa mi se sigurnost, ali osjećaš se kao da si ograničen, znaš?
Ograničenost je nešto što izbjegavam cijeli život.
Meni je nezgodno jer Alan voli slijediti pravila.
Važno je poštovati ono što druga osoba želi. Zar ne?
On je odvjetnik za porezno pravo. Dobar je u svom poslu i jako je precizan.
Vjeruj, isplanirat će vjenčanje do posljednjeg mjesta za stolom.
Sve će biti kao po špagi.
Dobro je, i onda ću zašutjeti, to što mislim da se Alan i ja dopunjujemo.
Tako bi trebalo biti, zar ne?
Nisam stručnjak za tu temu, ali da, to zvuči dobro.
Ja jesam stručnjakinja.
Mislim da, zato što sam usvojena,
uvijek pokušavam ispuniti neku prazninu.
Uvijek tražim sigurnost i pouzdanost
i zato mislim da ako pronađem svoju pravu majku,
to će ukloniti veliku neizvjesnost u mom životu i onda…
-Ne znam. -Bit ćeš slobodna.
-Da. -Dođi.
Zaista bih rado bila podijelila račun.
Ne. Bilo mi je zadovoljstvo. Dobra hrana i društvo.
To je trosatni spoj.
Valjda svemir zaista nagrađuje hrabre.
Čeka me još jedna soba.
Hej, nešto sam se pitala.
Je li moguće da su tvoji sačuvali nešto što je pripadalo mojoj mami?
Iskaznicu? Fotografiju?
Išta?
-Oprezno. -Dobro.
-Možeš? Dobro. -Da. Dobro.
-Samo je spusti ovdje. -Dobro.
-Je li unutra truplo? -Iskreno, bojim se pogledati.
Hej, tko je svirao?
Mama me kao klinca tjerala da učim svirati.
Isprva sam to mrzio.
A onda?
Bila je jako sretna kad sam svirao, pa…
Odsviraš mi nešto?
Da ti odsviram nešto? Ne.
Ozbiljno, zanima me odgovara li zvuk izgledu.
Molim te.
Dobro.
Prošlo je neko vrijeme, vjerojatno sam malo zahrđao.
Jer ti je mama posve sama
Uzalud sam se trudila
Da više nikad ne zazovem tvoje ime
Kad si otišao, slomio si mi srce
Nikad nisam mislila da ćemo se rastati
Svakog sata u danu
Čut ćeš me kako govorim
Dušo, hoćeš li se vratiti kući ?
O, kući
Dušo
Hoćeš li se vratiti kući ?
Ajme.
Mlada ljubav.
-Bok! -Kako je prošao spoj?
Dobro.
Samo dobro?
Jako dobro.
-Ovo je moja prijateljica Rachel. -Drago mi je.
Ima pitanje na koje možda samo ti znaš odgovor.
Naravno da je se sjećam.
Bila je dadilja koja je živjela ondje,
znate, kao au pair,
Tako je.
Bila je jako mlada. Imala je 17, možda 18 godina.
Sigurno se odselila prije djetetova rođenja.
Sjećate li joj se imena?
To je dobro pitanje.
Čini mi se da ima veze s Božićem,
kao Christina ili Joy.
Ne mogu se sjetiti, ali znaš tko bi trebao znati?
Tko?
Tvoj tata.
Ne. Ja ne… Ne.
Uglavnom, sad živi u Vermontu.
Gore u planinama, u gradiću zvanom Cornwall Bridge.
Živi prilično izolirano.
Kako znaš sve to?
Sreli smo se na sprovodu i dugo razgovarali.
Stvarno mislim da ne bi štetilo razgovarati…
Ne bi štetilo? Bi. Nisam razgovarao s njim 35 godina, Ellie.
Znam, ali…
Ne, ne. Ja sam…
Ispričavam se.
Oprostite.
O, Jacobe.
Sad znaš zašto ga dugo nije bilo.
Bilo bi dobro za njega da to prebrodi.
-Rachel! Rachel, čekaj! -Što?
-Slušaj. -Da?
Sve to s mojim tatom vjerojatno je izgledalo iracionalno.
Jake, molim te, ne duguješ mi objašnjenje.
Neznanka sam koja ti je došla na vrata. Ništa mi ne duguješ.
Već si mi mnogo pomogao, pa hvala.
Nadam se da ćeš imati lijep Božić.
Ideš kući?
Ne, idem u Cornwall Bridge.
Moram znati jesam li joj ikad bila važna. Možda si se pitao to za tatu.
Kad bih ga vidio, ne bih znao što mu reći.
Pa, možda ako si raspoložen za vožnju, možemo smisliti koju rečenicu.
Hajde.
Uskoči.
Odlaziš.
Vrijeme je da kreneš kući?
Pa, da i ne, zapravo.
-Kako ste? Jake Turner. Drago mi je. -Ian Page. Drago mi je.
-Zaista obožavam tvoj rad. -Hvala.
Rekla sam Ianu da si mi napisao profil.
Natjerala me da izbrišem sve sočne stvari.
Samo mogu reći da je Eleanor najljepše božićno iznenađenje koje sam mogao htjeti.
Ian svira prvu violinu u simfonijskom orkestru Hartforda.
-Je li? Impresivno. Super. -Hvala, kompa.
Što znači to da odlaziš i ne odlaziš?
Da, odlazim. Ne, ne idem kući. Rachel bi trebala biti ov…
-Evo je. Hej. -Hej.
Uvjerila me. I ti.
Idem vidjeti tatu.
Jacobe.
Bravo.
Svemir nagrađuje hrabre, zar ne?
Spreman?
Ni najmanje. Ti?
Ne.
Idemo.
Ne bi li uz GPS bilo lakše?
Naravno.
Ali karte su mnogo ljepše. Opipljiva stvar u virtualnom svijetu, znaš?
Da, znam. Imao sam ideju za knjigu o tome.
-Za triler u stilu Stephena Kinga. -Da?
Da. Evo što sam smislio.
-Par je na medenom mjesecu. -Dobro.
U unajmljenom su autu.
GPS je opsjednut ili ga je hakirao bivši dečko.
To je možda bolje.
U svakom slučaju, što god bilo, GPS ih dovodi u smrtnu opasnost.
Mrziš je. Loša je?
-Loša je. -Ne. Znaš što, sviđa mi se.
Ali što se onda dogodi? Nakon što dospiju u smrtnu opasnost.
Tu sam stigao. Nikad je nisam napisao.
Kako je moj tata rekao, nijedna kreativna ideja nije loša.
-Pa, eto. -Sviđa mi se to.
Dobro, za tri kilometra idi na I-91 prema sjeveru.
Prema sjeveru. Može.
Alan se uvijek naljuti kad mu dajem upute.
-Stvarno? -Kaže da ne treba kopilota.
Meni dobro dođe svaka navigacijska pomoć.
Kad smo kod Alana,
što misli o ovom poslu za koji si se prijavila u New Yorku?
Zapravo, ja… On ne…
Još mu nisam rekla.
-Što misli o ovom putu u Cornwall Bridge? -Nije oduševljen.
Zapravo je bio pomalo ljut.
Da. Čekaj, da pogodim.
Uzrujan je jer ideš na put s tipom kojeg si tek upoznala.
Ne, zapravo. Radilo se…
Radilo se o novcu za gorivo.
-To je jedna od Alanovih mušica. -Dobro.
Nije to ništa strašno, a u cjelini ništa ne znači, zar ne?
Čekaj. Malo sam uvrijeđen. Nije zabrinut zbog mene?
-Brine ga novac za gorivo. -Ne zna za tebe.
Izgleda da ni ja nisam znala za tebe.
-Što? -Napokon sam pukla i guglala te.
Ma daj.
Pokušala sam to odgoditi.
Ne volim tražiti ljude. Čini se kao narušavanje privatnosti.
-Ali sad mi je zaista drago što jesam. -Ne.
Jer sad znam da si super poznat, najprodavaniji romanopisac.
„Super poznat” je malo nategnuto.
-Pet milijuna prodanih knjiga. -Sad je pet i pol. Ali tko broji?
Prvi na popisu najprodavanijih autora.
-Imao sam sreće. -Knjige su ti prevedene na 30 jezika.
Mislim da si zato super poznat, ali…
A ja sam se brinula kako ćeš platiti večeru.
Možeš li mi dodati novčanik? Otraga je, u ruksaku.
Hvala lijepa.
SRPANJ 1987.
Znaš li što je ovo?
Znaš što? Bilo je u kutiji s osobnim stvarima moje mame.
Samo sam ga uzeo i nisam ga čitao. Što je to?
Slušaj ovo.
„Zovem se Noel Ellis.
Imam 17 godina i rodit ću dijete.”
Ovo je mamin dnevnik.
Znam to.
Zove se Noel.
Ne mogu vjerovati.
Ne mogu… Jednostavno ne mogu…
„Roditelji su me poslali da rodim.
Srame me se.”
I srame se djeteta koje donosim na ovaj svijet.
Zato odlazim.
„Zaista vjeruju da nije u redu da žena ima dijete izvan braka.
Kažu da Bog to ne odobrava.”
Ali ne oprašta li Bog naše pogreške?
Svi koje poznajem i kojima vjerujem napustili su me.
„Srećom, draga obitelj zaposlila me kao dadilju.”
Turneri su četveročlana obitelj.
„Scott i Lois i njihovi dječaci, Benjamin i Jacob.”
Benji ima sedam godina i pun je energije.
Jake ima četiri godine i tih je.
Sjećaš li se toga? Znam da si bio malen, ali…
Stvarno ne.
Voli da mu čitam knjige o čarobnoj kućici na stablu.
Gdje je Ben sada?
Bila je snježna oluja negdje u vrijeme Božića.
Imali smo golemi brijest u dvorištu.
Benji se volio penjati na njega. Stalno je bio na tom stablu.
Te je noći Ben odlučio da će se popeti što više na to stablo…
Ne znam zašto
Nema sunca na nebu Olujno vrijeme…
Oprosti što sam bio emotivan govoreći o bratu.
Ne, ne moraš se ispričavati. Razumijem.
Hvala.
Prošlo je više od 30 godina. Čovjek bi pomislio da ću moći razgovarati o tome.
Znaš onu izreku: „Vrijeme liječi sve rane”?
Ne liječi.
Prošla su dva mjeseca
i još se nisam čula ni s roditeljima ni s Peterom.
„Jednog dana u sobi nisam mogla prestati plakati.”
Netko je tiho pokucao na vrata.
„Ušao je mali Jacob.”
Položio je glavu na moje rame i činilo se kao da razumije.
Svaki dan sve više volim tog klinca.
Znam da ne bi trebalo imati miljenike, ali…
Jedan slabo pečen odrezak
i jedna vegetarijanska porcija bez paprike, mrkve i luka, s umakom.
Hvala. Savršeno.
Može pitanje?
-Mogu li te zaustaviti? -Ne.
Zašto je zgodan, uspješan tip poput tebe još slobodan?
-Zgodan? -Nemoj skretati s teme.
Valjda volim biti sam. Znaš?
Tako je sigurnije. Shvaćam.
Ali ti si zaručena.
Ipak, uvijek postoji ona igra približavanja i udaljavanja.
„Priđi bliže. Želim biti sama.” Znaš?
Imao sam veze u prošlosti, nemoj pogrešno shvatiti.
-Dobro. -Ozbiljne veze, bar njih nekoliko.
Ali na kraju sve su…
Na kraju nisam bio ono što su tražile.
Ili one to nisu bile.
Kakvi su izgledi da uspijemo otići prije oluje?
-Večeras? -Da.
Rekla bih otprilike
nula.
-Posto? -Posto.
Zašto nas ne prijaviš? Ava treba protegnuti noge.
-Može. Ovdje za 20 minuta? -Da.
Dobro.
-Hej! -Hej, neznanko!
Slušaj, želim se ispričati za onu večer.
Ovo s tvojom mamom, to što je pokušavaš naći…
Alane, bez brige. U redu je.
Slušaj, što se tiče budućnosti,
dobio sam ideju za našu proslavu zaruka.
Da?
Znaš onaj meksički restoran koji voliš, Casa Frida?
Dostupan je na Valentinovo,
što je savršeno za proslavu zaruka, ne?
Osim toga, nude nam fenomenalnu cijenu.
To zvuči sjajno.
Da? Planiram uplatiti polog sutra ujutro.
Alane, možemo li samo…
Može li Casa Frida pričekati?
Dok se vratim.
Naravno, dušo. Da. Što god želiš.
-Kad se uopće vraćaš? -Uskoro.
Dobro.
Volim te.
I ja tebe.
Imate sreće. Imam još dvije sobe.
Sjajno. Izvrsno.
Da je ovo rom-com, imali biste jednu sobu da je podijelimo.
Rom-com?
Romantična komedija.
-Tako je. -Da.
Pa, ako pomaže,
sobe su povezane.
Oprostite, zatvarate.
Krenula sam na izbor ljepote, ali može pričekati. Što trebate?
Zanima me imate li knjige Jacoba Turnera?
Naravno. Gdje ste stali u seriji?
Tek počinjem pa ne znam.
Želite prvu knjigu, Zelene oči Pariza. Mislim da je imamo.
Sjajno.
O čemu se radi?
O Parizu u četrdesetima.
Francuski pokret otpora, špijunaža, zabranjena ljubav.
Opa. Zvuči prilično…
Uzbudljivo, zar ne? Vjerujte mi, jest.
Stvara takav svijet da imate dojam da ste ondje s njegovim likovima.
Zato se lako uživjeti.
Vjerojatno se zato tako lako rasprodaju.
Pogledajte, imate sreće.
Hvala.
Nije loš.
Da, i piše gotovo jednako dobro.
-Hej. -Hej.
Što misliš? Gotovi smo za večeras ili?
Ili. Definitivno „ili”.
Da. Hajde.
Sretan Božić!
-Izvolite. -Hvala.
-Vidi ga. -Vidi ga! Bok! Baš je sladak.
Bolje prestani. Postat će ljubomorna.
-Nevjerojatno. -Uživam ovdje.
-Kako ste? -Bok!
-Smijemo li… -Naravno.
-Hvala. Dijelite ih? -Kuća časti.
-Hvala! -Moj najdraži grad.
-Divno miriše. -Sretni praznici.
Vidi ovo. Godinama nisam gledao taj film.
-Nisam ga gledala. -Šališ se? Čeka te poslastica.
Oprostite. Zajedno ste?
O, ne.
Da? Da. Bili smo, znaš…
Da, jesmo.
Kul.
Dobro si?
Otrest ću prašinu ovog smrdljivog gradića s nogu
i obići ću svijet. Italiju, Grčku…
Opa! To je možda najbolji film koji sam ikad gledala.
Pitao se hoće li ovo putovanje krenuti neočekivanim smjerom.
O, moj Bože. Nema šanse.
Je li sve u redu?
-Bok. -Bok.
Da. Dobro sam.
Da.
-Učinilo mi se da sam čuo… -Ma ne.
Hvala na provjeri. Cijenim to.
Dobro.
-Želim ti laku noć. -Laku noć.
Kako si spavala?
Zapravo sam čitala.
-Nešto zanimljivo? -Da. Jako.
-Da? -Zelene oči Pariza. Je li ti poznata?
Čuo sam za nju. Ti…
-Kupila si moju knjigu, a nisi mi rekla? -Nisam…
-Nisam ti htjela reći za svaki slučaj. -Koji?
Da mi se ne svidi.
-Da ti se ne svidi? -Da.
I?
Pa…
U redu je. Možeš mi reći. Moj ego je…
Mislim da to mogu podnijeti.
-Što ima? Što misliš? -Dobro.
Znaš, mislim da je zanimljivo
to što su ti romani ispunjeni napetošću i dramom, romantikom,
ali tvoj glavni lik, Henri,
nikad ne dopusti da mu se netko približi.
Kao naš sinoćnji razgovor.
Henri živi u okupiranoj Francuskoj, zar ne? Ne može vjerovati nikomu.
Da, ali…
Amerika nije okupirana. Koja je tvoja izlika?
S druge strane…
-Knjiga mi se uistinu svidjela. -Da?
Svidjela mi se. Bila je…
Bože, završetak. Bio je…
Oduševio me.
Dobro.
Završetke je uvijek teško pogoditi, znaš? Da.
Kako ide trenutačna priča? Hoćeš li pogoditi taj završetak?
Danas sam saznala da ću roditi djevojčicu,
slatku malu djevojčicu.
Prije odlaska od kuće roditelji su mi rekli da ne dam ime djetetu.
„Zato što bi samo bilo teže oprostiti se.
Ali već sam…
joj dala ime.”
Moj anđeo.
Možeš li stati? Trebam zraka.
-Sigurno? Vani je ledeno. -Da.
Dobro. Naravno.
Hej. Hajde.
Ledeno je. Izvoli.
Jesi li dobro?
Zašto bi ostavila dnevnik?
Zašto bi se potrudila zapisati sve i zabilježiti sve te detalje ako nije…
Ako ga je samo ostavila?
Ne znam. Možda je mislila da će jednom doći do tebe.
Ili je htjela sve zaboraviti.
Kao da nije postojalo.
-Kao da ja nisam postojala. -Ne.
Trebala bih biti zaručena. Trebala bih se udati.
O, ne.
Što to… Čekaj.
-Daj, kamo ideš? Ne! -Ava!
Ava!
Ava, ne!
Ava Turner, smjesta se vrati!
-Što bi učinila da si ga uhvatila? -Da.
To je bilo sjajno.
Život je samo potjera, zar ne, Turneru?
-Mislim da je ovo pogrešan put. -Hoćeš reći, nadaš da je pogrešan?
Točno.
Reci mi da svemir zaista nagrađuje hrabre.
Možeš ti to.
Dobro. Idemo.
OSTAVITE PAKET NA PRAGU HVALA, SCOTT TURNER
Bio je to dan koji je ujedno iščekivao…
i pribojavao ga se.
Jacobe.
Eleanor je zvala i rekla da možda dolaziš.
Nisam joj vjerovao,
ali ona je stalno ponavljala: „Samo budi spreman.”
Jesi li?
Da.
Režem ovo božićno drvce za tebe.
Čekam ovaj trenutak više od 30 godina, a sad kad je stigao…
Da, isto se osjećam.
Može pomoć?
Osim toga, ako si sam, u čemu je poanta?
Da. Ako te tješi, nikad nisam imao drvce pa si bolji od mene.
U redu. Dobro došao u moj skromni dom.
Evo ga.
-Stavit ću ovaj kraj ovdje. -Da.
Možeš li ga podići?
-Idem po stalak. -Dobro.
-Živiš ovdje sam? -Da.
-Dobro. -To je Ellieina slika, zar ne?
Dobro oko. Da, njezina je.
Dobro.
-Mislim da je dobro. -Da?
-Vidi ti to. -Bravo.
Oprosti.
Scott Turner. Halo?
Da.
Vidimo se.
Ispričavam se.
To je bio jedan od mojih klijenata.
Klijenata? Čime se baviš?
Socijalni sam radnik za veterane.
Pokušavaš poboljšati svijet?
Naglasak je na pokušaju.
Znaš, kupio sam ih davno kad sam se tek uselio ovdje
i nikad ih nisam izvadio iz kutije.
Misliš da rade?
Ne znam.
Jake.
-Znam da isprika ne znači mnogo… -Znaš što?
Stani. Nisam došao ovamo radi pomirenja.
Samo sam došao pomoći prijateljici.
Prijateljici?
Da, prijateljici. Duga priča.
Kad si već ovdje, mogu li barem reći što sam htio…
Radije bih da to ne učiniš.
Žao mi je.
Da. Žao ti je?
Uistinu mi je žao.
Da. Dobro.
Dobro. Onda je sve u redu.
Znaš, ostavio si me samog s mamom,
pobjegao ovdje i potpuno nestao
i žao ti je?
Bože! Rekao sam da neću ovo raditi.
Znaš što? Ovo je bila pogreška. Ne mogu ja ovo.
-Jake! -Uživaj u drvcu.
Ne mogu. Mislio sam da je dobra ideja.
-Idemo. -Čekaj, samo udahni. Dobro?
Znaš da ako sad odeš, to je to, zar ne?
Gotovo je. Zauvijek.
-Gotovo je već 35 godina… -Stani. Jake!
Ako sad odeš,
napravit ćeš isto što i on.
Zar ne?
A da pokušaš biti prva odrasla osoba u obitelji koja neće pobjeći?
Molim te.
Jake, teško je o tome govoriti,
ali dva dana prije Božića
imali smo najveću snježnu oluju te zime.
A Benji, kao svake godine,
jedva je dočekao da objesi svoj omiljeni ukras
visoko na grane našeg starog brijesta.
Toliko se puta popeo na onu platformu koju sam sagradio za vas.
Znao sam da grane mogu biti skliske,
ali bio je tako odlučan.
Mislio sam: „Samo neka objesi ukras.”
Nikad neću zaboraviti zvuk pucanja te grane.
Bio sam Benjijev otac.
Trebao sam ga zaustaviti.
Sljedećeg travnja
posjekao sam to stablo.
Nije pomoglo.
Kad je Noel otišla,
tvoja mama i ja
nismo mogli utješiti jedno drugo.
Jedno od nas moralo je otići.
Htio sam te povesti sa sobom,
ali nisam joj to mogao učiniti. Samo si joj ti ostao.
Rekao sam si da će, ako si ti ondje,
nekako pronaći put natrag.
Volio si vješati lampice kao dijete.
Sjećaš li se?
Reci mi, iskreno,
misliš da trebamo ući ili ih pustiti?
Dobro, valjda ćemo ih pustiti. Dobro. Čula sam te.
Znaš, pokušao sam ostati u kontaktu.
Isprva sam zvao. Ostavljao sam ti poruke. Godinama sam ti pisao pisma.
Nikad nisam dobio pismo ni poruku. Mama mi nije rekla.
-Jesi li oženjen? -Oženjen? Ne, nisam. Ne.
Pročitao sam tvoje prve knjige, ali vid me više ne služi pa sam treću poslušao.
Prvi sam put čuo tvoj odrasli glas. Bilo je fantastično.
Volim ih.
Da, sjećam se.
Mislim da te Benji zvao smotanac…
-Prekrasno. -Da.
Drži fige.
Eto.
Uspjeh.
Nisi li došao da pomogneš prijateljici?
Hej. Kakvo je vrijeme?
Evo čilija.
Stiže.
Oprosti, curo. Ovo nije za tebe.
Noel je bila dar s neba.
Nakon što smo izgubili Jacobova brata, spriječila je da se potpuno raspadnemo.
-Izvoli. -Hvala.
Imajte razumijevanja. Ovaj čili radim za sebe već 35 godina,
pa nemam pojma je li siguran za javnost.
-Bar fino miriše. -U redu, sine, evo.
Hvala.
I više je nego siguran. Jako je dobar. Hvala.
-Izvrsno je. -Baš je izvrsno.
Sjajno.
Znaš li možda kamo se Noel preselila ili gdje bi sad mogla živjeti?
Poslala mi je nešto prije nekoliko godina. Čekaj.
-Stvarno? -Oprosti.
Što misliš?
Imaš njegove oči.
Stvarno?
Da.
To je dobro.
Pa…
Ja…
Oprosti.
Uvijek sam to čuvao. Ne pitaj zašto.
Piše da će živjeti sa suprugom Charlesom Haydenom u Ridgefieldu.
Noel Hayden.
Moram to reći. Vas dvoje bili biste fantastičan par.
-Ne. Rachel je zaručena. -Da.
-Stvarno? -Da, itekako.
-Čestitam. -Hvala.
Sigurno je sjajan jer ti si prava prilika.
-To je istina. -Dobro.
Javit ćeš mi kako će sve ispasti?
Naravno. Mnogo vam hvala.
Nema na čemu, dušo.
Poželite mi sreću.
-Sretno. -Hvala.
Vidimo se.
Ja…
Hvala što nosiš sat, sine.
Ne znaš koliko mi to znači.
Da, hajde. Hajde.
Odrastao si u dobru osobu. Jako dobru.
Ostat ćemo u kontaktu?
-Sto posto. -Dobro.
Jesi li dobro?
Da. Jesam. Hvala.
Da.
Danas se rodila moja slatka djevojčica.
I znam da je više nikad neću vidjeti.
„Zato ću ostaviti ovaj dnevnik.
Možda će ga pročitati i shvatiti koliko je volim.”
Uvijek ću je voljeti.
„Uvijek ću je voljeti.”
Bože, nadam se da je istina.
To da me voli.
Razmišljala sam o Noel.
Da je prvo nazovem ili da se samo sutra pojavim?
Što misliš?
Odspavaj i odluči ujutro.
Da.
Baš ću spavati.
Provjerit ću treći put za svaki slučaj.
Žao mi je, ali imamo samo jednu slobodnu sobu.
O, ne.
Uzet ćemo je.
Uzet ćemo je?
Da, uzet ćemo je.
Sjajno.
Hvala.
Onda…
Moram nešto priznati.
-Priznati? -Da.
Što si učinila?
Danas mi je rođendan.
-Ne. -Da.
-Danas ti je rođendan? -Da.
Šališ se. Tek sad mi to kažeš?
-Što? Trebala si nešto reći. -Da.
To je velika stvar. Trebala si nešto reći.
Znaš, možemo… Rođendan ti je. Ovo su…
-Što radiš? -Proslavit ćemo tvoj rođendan.
Bok. Ovdje Jake Turner iz jantarne sobe. Zanimalo me…
Da, onaj Jake Turner.
Hvala. Cijenim to.
Možete li mi učiniti uslugu?
Ovdje imam slavljenicu. Upravo sam saznao.
Znam da je kasno, ali imate li rođendansku tortu
ili neki desert u koji se mogu staviti svijeće?
Imate? Sjajno.
Znate što? Da, još crnog vina.
Pošaljite i šampanjac jer je rođendan, a šampanjac je za proslavu.
Divno. Hvala najljepša.
Jesi li za ples?
-Stvarno? -Da.
-Stvarno? -Da, hajde.
Rođendan mi je.
Rođendan ti je. Imaš pravo. Dobro.
Sretan rođendan, Rachel.
Zaželi nešto.
Već jesam.
Dragi Jake.
Prije svega, želim da znaš da je sinoć bilo prekrasno.
Lagala bih da ne priznam
da razmišljam o tome od našeg susreta.
Ali probudila sam se usred noći zbunjena.
Stvarno zbunjena.
Stvar je u tome da me Alan voli,
a to nije ništa.
Imaš drukčiji život, popularne knjige i milijun pratitelja na Instagramu,
a moja karijera tek treba početi,
što potpuno razumijem, barem koliko mogu.
Stvar je u tome da sam osoba koja treba mnogo sigurnosti u životu.
A ovo vrijeme s tobom, iako je bilo divno,
nije to.
Zato mislim da je bolje da se rastanemo sad,
dok nije prekasno,
barem za mene.
Još sam nešto shvatila zahvaljujući tebi.
Cijeli sam život mislila da me majka nije željela
i da je moram pronaći i pitati zašto.
Ali sad kad sam pročitala njen dnevnik, znam da me zbilja voljela
i to je jedino važno.
Hvala ti na svemu,
što si išao sa mnom na ovaj put koji mi je promijenio život.
Nikad to neću zaboraviti.
I na kraju,
nikad neću zaboraviti tebe.
-Oprostite, gdje je soba za sestre? -Niz hodnik pa desno.
-Desno. Hvala. -Nema na čemu.
Oprostite, možete li mi reći gdje je Noel Hayden?
Bok, ja sam Noel.
Vaš muž mi je rekao gdje da vas nađem. Ne znam sjećate li me se.
Ja sam Jacob Turner.
Jacobe?
Ajme.
Kako su tvoji?
Moji?
Mama mi je nedavno umrla.
-Jako mi je žao. -Hvala. Bilo je iznenada.
-Ali tvoj tata je… -Dobro je. On…
Nedavno sam ga vidio prvi put nakon mnogo vremena.
Dobro je. Drži se.
Kao i svi mi.
Kao i svi mi, tako je.
Sigurno se pitaš zašto sam ovdje.
To je zaista duga i komplicirana priča,
ali, Noel, kad je moj brat umro,
sve donedavno nisam shvatio koliko si pomogla mojoj obitelji i meni.
-Bio si samo dijete, Jake. -Ali da nisi bila ondje…
Ali jesam.
Prebrodio si to.
Sad kad sam ovdje, hvala ti.
Sad kad si ovdje,
nema na čemu.
Želio sam razgovarati još o nečemu prije nego odem.
Dijete koje si imala, tvoja kći.
Rachel.
Ona je
divna.
Nevjerojatna je.
Htio sam da to znaš.
Poznaješ je?
Poznajem je.
Htjela je doći ovdje i osobno te upoznati.
Mislim da je, nakon što je ovo pročitala…
sigurno osjetila povezanost…
i sve razumije. Sve.
Hvala što si mi to rekao.
Sretan Božić.
Sretan Božić, Jacobe.
I hvala ti na ovome.
To je dragocjen dar.
I, Jake,
ako vidiš moju kćer,
molim te reci joj da ako mi se poželi javiti,
jako bih to voljela.
Rachel.
Tata radi na ovome od Dana zahvalnosti.
Jedva čekam.
Mislim da je nadmašio sam sebe.
Da?
Kad će Alan doći?
Uskoro.
-Ne zvučiš baš uzbuđeno, dušo. -Jesam, samo…
Ne znam. „Uzbuđeno” je snažna riječ.
Nisam je uspio završiti kako treba sve do sinoć u 2 h.
Uspio si, tata. Ovo je…
Savršeno.
Sviđa mi se. Savršena je. Hvala.
Dušo, ne želiš razgovarati s Alanom?
Ne, nije to. Samo ne…
Ne znam. Stvari su… Razgovarat ćemo poslije.
Trenutačno rješavamo neke stvari.
Rješavate? Mislio sam da ste se pomirili.
Jesmo. Samo…
Stvari su sad pomalo neizvjesne.
Ovo sve više zvuči kao onaj zaručnički prsten za cigare.
Tata, prestani. Ozbiljno.
Samo malo. Odmah se vraćam.
-Jake, prestani zvati. -Neću dok ne razgovaramo.
Ne želim ovo raditi.
Dobro? Ja…
Sad ću poklopiti.
Molim te, ne pokušavaj me naći. Dobro?
Prekasno.
Zašto to radiš?
Stvarno moraš pitati?
Neću izaći.
Neću. Ne mogu.
Zašto? Zašto ne? Čega se bojiš? Što će se dogoditi?
Jake, ne razumiješ.
Ne razumiješ. Napokon sam našla nešto
na što stvarno mogu računati i…
Možda nije savršeno, ali to želim.
To mi treba. Dobro?
Moraš to shvatiti.
Da. Shvaćam sve.
Shvaćam da više ne trebaš ono što si možda prije trebala.
Pogledaj me. Cijeli sam život samo želio biti sam.
Ljudi poput nas teško vjeruju drugima, zar ne? Puštaju ljude unutra.
Teško je. Razumijem. Ali evo me sad ovdje.
Stojim ovdje s jedinim prijateljem na svijetu.
Zurim u ženu koju volim
i molim te da mi vjeruješ.
Kažem ti, možeš mi vjerovati.
Molim te, pusti me unutra.
Pusti me unutra.
Reci mi
da me ne voliš.
Jake, to je Alan. Moraš ići.
Reci mi da me ne voliš i otići ću.
Ne volim te.
ALI NAJVIŠE MI NEDOSTAJEŠ TI. SVAKI DAN.
ZOVI ME BILO KAD. JAKO TE VOLIM.
UVIJEK ĆEŠ BITI MOJ DJEČAK
Vidjeli smo ti auto i došli čestitati Božić.
Hvala.
Spakirao sam nekoliko stvari. Moram zaključati i onda odlazim.
Dođi na večeru. Voljeli bismo to.
Stvarno. Dolazi nam nekoliko ljudi.
Božićna večera, sve delicije.
Volio bih, ali trebam krenuti prije nego što se ceste previše zalede.
Kako je prošlo s tvojim ocem?
Znaš, bolje od očekivanog. Mnogo bolje, zapravo.
-Rekla sam ti. -Jesi.
A Rachel i njezina mama?
Mislim da će se to riješiti.
To su dobre vijesti. Izvrsno.
Kvragu. Moram premazati šunku. Sigurno ne možeš ostati?
Sretan Božić, kompa.
-Sretno premazivanje. -Odmah dolazim.
Uđi.
A ti i Rachel?
Ne?
Stvarno? Bila sam tako sigurna.
Kako je Kerouac rekao,
ionako sve završi u suzama.
Ali bit ću dobro, a i Rachel isto.
Naravno.
Sretan Božić.
Za mene?
Što je to?
Ellie.
Vratila si stablo.
Da.
Imam lijepe uspomene na ovu kuću.
Na to kako se ti i Benji igrate u dvorištu,
tvoje roditelje.
Sretan Božić.
-Čuvaj se. -I ti.
I hvala ti. Ovo je… Posebna si.
PREMA ROMANU RICHARDA PAULA EVANSA
Prijevod titlova: Marija Gračić