Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫"חג המולד כמעט הגיע.‬
‫"ואחרי היום הזה,‬ ‫אני יודעת שחיי כבר לא יהיו אותו דבר.‬
‫"אני קצת פוחדת.‬
‫"טוב, למען האמת, פוחדת מאוד.‬
‫"מה יקרה לי? לנו?‬
‫"ויש גם את ג'ייקוב הקטן.‬
‫"מה איתו?‬
‫"אני רק מקווה שהוא יהיה בסדר."‬
‫הנה הוא!‬
‫מה שלומכם?‬
‫נתראה בפנים. תודה שבאתם.‬
‫- פגשו את ג'ייק טרנר‬ ‫מחבר רב המכר "חצות הסופיות" -‬
‫בספר החמישי נגלה סוף סוף‬ ‫את האמת לגבי קמיל?‬
‫היא באמת חלק מתנועת ההתנגדות הצרפתית,‬ ‫כמו שהיא אומרת, או…‬
‫היא למעשה מרגלת נאצית?‬
‫את יודעת, אני חושב על זה הרבה.‬ ‫-תעשה אותה גיבורה!‬
‫זה הרבה יותר רומנטי.‬
‫מצד שני, מרגלת זה יותר סקסי.‬
‫את יודעת מה? סוכנת כפולה.‬
‫תוכל להקדיש את זה לשרי, בבקשה? אני שרי.‬
‫עם ש' או עם ס'?‬
‫ש…תי האפשרויות זה בסדר.‬
‫אתה מזהה אותי, לא?‬
‫הספר השלישי.‬
‫כמובן! קמיל טוסיין!‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב מאוד, אדוני. טוב מאוד.‬
‫חג מולד שמח, קמיל.‬
‫תודה רבה.‬
‫אתה יכול להקדיש את זה לטוד ולמארק?‬ ‫-בטח.‬
‫תכתוב למארק ולטוד.‬ ‫אני קראתי את הספר ראשון.‬
‫לא, אתה לא זוכר? אחותך נתנה לי אותו.‬ ‫-לא, אחותך נתנה לי אותו, כש…‬
‫תקשיבו מה אני אעשה.‬
‫אני אחתום על שני ספרים,‬ ‫אחד לכל אחד מכם. אוקיי?‬
‫על חשבוני. בבקשה.‬
‫אז אתה נשאר בעיר לתקופת החגים?‬
‫לצערי, לא. אני צריך להגיע הביתה לאווה שלי.‬
‫לא ידעתי שאתה…‬
‫טוב, היא אישה מאוד בת מזל.‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫- נינה סימון המדהימה -‬
‫אווה, מותק, אני בבית.‬
‫אווה?‬
‫בואי הנה! בואי, חמודה.‬ ‫מה קורה? מה שלומך? היי!‬
‫ברוך הבא הביתה, מר יאקוב.‬ ‫-תודה, סבט.‬
‫היי, מה שלומך? שלום!‬
‫הכול תחת שליטה? כן?‬
‫כן. המקרר מלא.‬ ‫-כן.‬
‫שטפתי את אווה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫הבאתי עוד עצי הסקה.‬
‫ודואר ממעריצים.‬
‫אפילו יותר מבספר הקודם.‬ ‫-ואו, אוקיי. דואר מעריצים, תראי.‬
‫עכשיו אני יודע מה אעשה בשבועיים הקרובים.‬ ‫-כן.‬
‫תודה רבה ששמרת על המבצר כשלא הייתי פה.‬
‫כמעט שכחתי.‬
‫זה בשבילך, סבטלנה.‬
‫חג שמח.‬
‫ואת יודעת, תודה על הכול.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה תהיה בסדר, מר יאקוב?‬
‫בסדר? כן, מה הכוונה?‬ ‫זה אני, אני תמיד בסדר.‬
‫אבל גם תמיד לבד.‬
‫אני מעדיף להיות לבד, את כבר יודעת.‬ ‫חוץ מזה, אני לא לבד.‬
‫אווה, הבחורה הכי טובה, מארחת לי חברה.‬
‫נתראה בשנה הבאה, מר יאקוב.‬ ‫-כן, נתראה… את יודעת…‬
‫אווה, בואי הנה.‬
‫בואי נראה מה יש לנו פה.‬
‫הנה. בסדר.‬
‫זה טוב.‬
‫הלו?‬ ‫-היי, זה ג'ייקוב טרנר?‬
‫כן, זה אני,‬
‫אבל אני לא צריך ניקוי שטיחים‬ ‫או הלוואה לקניית בית או…‬
‫כן, מר טרנר, אני מתנצל.‬ ‫היססתי אם להשאיר הודעה.‬
‫שמי מאט סגרטו. אני עורך דין…‬
‫תן לי לנחש,‬ ‫יש לך לקוח שטוען שגנבתי לו רעיון.‬
‫לא.‬
‫אני המוציא לפועל של העיזבון של אימך.‬
‫סליחה, אתה…‬
‫מה אמרת?‬
‫אני ממש מצטער להיות זה שמבשר לך.‬
‫היא נפטרה בשבוע שעבר.‬
‫חשבתי שידעת.‬
‫לא, לא ידעתי.‬
‫אימא שלי ואני לא דיברנו כבר הרבה זמן.‬
‫מערכת היחסים שלנו הייתה…‬
‫מורכבת.‬
‫אני מבין.‬
‫היא השאירה לך הכול,‬ ‫את הבית שלה ואת כל הרהיטים שלה.‬
‫יש ניירת שצריך לחתום עליה.‬
‫נוכל להיפגש בברידג'פורט‬ ‫באיזה יום בשבוע הבא,‬
‫אם זה נוח לך.‬
‫מר טרנר.‬ ‫-היי.‬
‫מאט סגרטו.‬
‫תודה שאתה נפגש איתי פה.‬
‫אני משתתף בצערך.‬ ‫-תודה.‬
‫המקום בטח מעלה זיכרונות.‬
‫אין לך מושג.‬
‫פשוט…‬ ‫-כן.‬
‫זהירות.‬
‫ואו.‬
‫השכנים אמרו שהיא יצאה מהבית לעיתים נדירות,‬ ‫וכשהם באו, היא לא הכניסה אותם.‬
‫עכשיו אני יודע למה.‬
‫אמור להסתתר פה פסנתר איפשהו.‬
‫כן. לפי רשימת המלאי,‬ ‫זה "סטיינוויי" מודל S מ-1940.‬
‫הוא שווה כ-40 אלף דולר.‬
‫נראה שתהיה כאן הרבה אשפה.‬ ‫תרצה שאדאג לך למשאית זבל להשכרה?‬
‫כן, תודה.‬ ‫-כן.‬
‫ו… מר טרנר,‬
‫ג'ייק.‬
‫אני לא רוצה להציק,‬ ‫אבל אשתי היא מעריצה ענקית…‬
‫אוקיי.‬
‫אנחנו, האנשים הרגילים, אף פעם לא יכולים‬ ‫להשתוות לדמויות המתוחכמות בספרים שלך.‬
‫הדמויות האלה לא אמיתיות, מאט.‬
‫כן. ספר את זה לאשתי.‬
‫קוראים לה מרצדס.‬
‫כמו המכונית.‬
‫ואו. בסדר.‬
‫הנה.‬ ‫-תודה.‬
‫- בירד -‬
‫- הגל החדש הצרפתי -‬
‫- "חגיגה נודדת/ארנסט המינגוויי‬ ‫"בדרכים"/ג'ק קרואק -‬
‫- פנטזיה תמיד תהיה מציאות -‬
‫- בעתיד נעשה טעויות טובות יותר -‬
‫בואי, מותק.‬
‫טוב, מוכנה? קפצי פנימה.‬
‫ילדה טובה.‬
‫פשוט משובח.‬
‫אלי, זאת את?‬
‫ג'ייקוב, באת.‬
‫כמובן.‬
‫אני לא יודעת,‬ ‫הנחתי שתשלח איזה עוזר או מישהו,‬
‫פשוט כי אתה כל כך מפורסם עכשיו.‬ ‫-לא,‬
‫יש דברים שצריך לעשות בעצמך.‬ ‫ממש טוב לראות אותך, את נראית נהדר.‬
‫גם אתה. עבר הרבה זמן, בטח כבר 20 שנה.‬
‫היית בערך בן 18 כשעזבת.‬ ‫-שבע עשרה כשעזבתי.‬
‫זו הייתה תקופה מאוד קשה בשבילך.‬
‫כן, זו הייתה.‬
‫אבל תמיד ידעתי שתהיה סופר.‬
‫היית ילד מעניין.‬
‫היה לך דמיון נהדר, ואהבת מילים.‬
‫אני זוכר שישבתי בחדר המשפחה שלכם שעות,‬ ‫ושיחקתי "שבץ נא" ברשת.‬
‫כשלאימא שלך היה יום רע מאוד.‬
‫לאימא היו הרבה ימים רעים, נכון?‬
‫היא מעולם לא חזרה לעצמה.‬
‫אף אחד מאיתנו לא חזר.‬
‫הם טובים.‬
‫נהדרים.‬ ‫-זה מתוק. תודה.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫את עדיין מציירת?‬
‫זה כמו לשאול אם אני עדיין נושמת.‬
‫אני שמח שנתקלתי בך. טוב לראות אותך.‬
‫אני בדיוק נוסע, אני צריך ל…‬
‫אני צריך לחזור מחר ולטפל בעוד חדר, אז…‬
‫יהיה מאוד קשה לעבור על כל הדברים שלה.‬
‫כן.‬
‫רוברט פרוסט תמיד אמר,‬ ‫"הפתרון הטוב ביותר לבעיה תמיד עובר דרכה."‬
‫נכון? למרות שאני די בטוח‬ ‫שהוא אף פעם לא פגש אגרנית.‬
‫אני מתארת לעצמי שלא.‬
‫- בנג'מין ג'יימס טרנר -‬
‫- שלנו לזמן קצר בלבד‬ ‫1980-1987 -‬
‫בודד פה.‬
‫ואני מתגעגע אליך.‬
‫אלוהים! נו, באמת!‬
‫נו כבר! אימא, באמת?‬
‫מה?‬
‫אתה עדיין אוהב טוסט עם מרק עגבניות?‬
‫הנחתי שבטח כבר פיתחת תיאבון עד עכשיו.‬
‫את צוחקת? אני גווע.‬
‫היא אוהבת מרק עגבניות? זה בסדר?‬ ‫-היא מתה על זה. זה מעולה.‬
‫בבקשה.‬
‫היא באמת אוהבת!‬ ‫-תראי!‬
‫אנחנו לא יודעים איך להודות לך, נכון, אווה?‬ ‫-תוכל להכניס אותי לרומן הבא שלך.‬
‫ואו, רק שנייה,‬ ‫את באמת קוראת את הרומנים שלי?‬
‫אני בטח הקוראת היחידה שלך‬ ‫שיכולה לזהות כמה מהדמויות.‬
‫כמו מי, לדוגמה?‬
‫טוב, ב"עיניים ירוקות".‬ ‫-"העיניים הירוקות של פאריס."‬
‫כן, הצלמת.‬
‫אישה יפהפייה וחזקה שעוברת התמוטטות עצבים.‬
‫אבל זה די ברור, נכון?‬
‫יש עוד דמות שזיהיתי, ב"חצות האחרונות".‬
‫האבא של החייל.‬
‫דמות משנית מאוד. קצת כמו בחיים האמיתיים.‬
‫הזיכרונות שלך ממנו בטח לא רק רעים‬ ‫אם השעון שלו עדיין עליך.‬
‫הוא בא ללוויה של אימא שלך, ידעת?‬
‫כדי לחלוק כבוד,‬ ‫אבל אני בטוחה שהוא קיווה לראות אותך שם.‬
‫לא, אני לא!‬
‫אני לא חושב. לא.‬
‫והלוויה, אני מרגיש שזה…‬
‫זה מובן, אבל זה כבר לא משנה.‬
‫זה היה אז, עכשיו זה עכשיו.‬
‫תודה.‬
‫ואני יכולה לשאול אותך שאלה?‬ ‫-כן.‬
‫זה משהו אישי.‬ ‫-בטח.‬
‫אני זקנה מדי לזה?‬
‫- 50 ומדהימים -‬
‫את… זאת השאלה שלך?‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬
‫ברצינות?‬ ‫-זה מושלם.‬
‫ניסית פעם משהו כזה? ברור שלא, למה שתנסה?‬
‫נשים עומדות בתור על סף הדלת שלך.‬
‫אין נשים שמחכות בתור על סף הדלת שלי.‬ ‫-כן,‬
‫אני רואה במגזינים בסופרמרקט.‬ ‫אתה יוצא עם כוכבות קולנוע.‬
‫תקשיבי, הם יכתבו הכול.‬
‫אבל לשאלתך, לא ניסיתי אפליקציית דייטינג,‬ ‫אבל אני לגמרי חושב שכדאי לך.‬
‫אני צריכה לכתוב משהו.‬
‫פרופיל דייטינג?‬ ‫-כן.‬
‫אני מכיר סופר. אפשר?‬
‫תכתוב את הפרופיל שלי?‬ ‫-זה יהיה לי לעונג.‬
‫- אישי -‬
‫- תחרות שירה ברידג'פורט‬ ‫ג'ייקוב טרנר -‬
‫- פאריס -‬
‫תיכנסי, אלי. הדלת פתוחה.‬
‫שלום?‬
‫את לא אלי.‬
‫לא, אני לא.‬
‫לא, פשוט חשבתי שאת שכנה שלי.‬
‫מצטערת.‬ ‫-היית פה קודם, נכון? מעבר לכביש?‬
‫כן, זאת הייתי אני.‬
‫אני לא איזו סטוקרית מוזרה,‬ ‫אם זה מה שאתה חושב.‬
‫לא, לא חשבתי ככה.‬ ‫את יכולה לסגור את הדלת מאחורייך?‬
‫כן, כמובן.‬
‫איך אפשר לעזור לך?‬ ‫-היי, הוא חמוד. ילד טוב.‬
‫ילדה, האמת. זאת אווה.‬
‫שם מגניב. היי, אווה.‬
‫זה בית משפחת טרנר, נכון?‬
‫בערך. אני ג'ייק טרנר.‬
‫נהדר. נעים להכיר, מר טרנר.‬
‫אני רייצ'ל קמפבל, והסיבה שאני פה…‬
‫סליחה, זה קצת מסובך,‬ ‫אבל אני מנסה למצוא את אימא שלי.‬
‫ואני חושבת שאולי תוכל לעזור לי.‬
‫היא גרה כאן מזמן, אני חושבת. אני מקווה.‬
‫אימא שלך גרה בבית הזה?‬
‫כן. ממש לפני שנולדתי, היא…‬
‫זה הבית של סקוט ולואיס טרנר, נכון?‬
‫כן.‬
‫כן, ההורים שלי.‬
‫מעולה. אז כן,‬ ‫אימי הביולוגית גרה כאן ועבדה אצלם.‬
‫היא עבדה אצל ההורים שלי?‬
‫למיטב ידיעתי, היא הייתה האומנת שלהם.‬
‫ואו! לא!‬
‫אוקיי, רק רגע…‬
‫זה חם!‬
‫אתה צריך עזרה?‬
‫לא, זה… הכול תחת שליטה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫כן, שכחי מזה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אז מה מביא את ננסי דרו לבית משפחת טרנר?‬ ‫אם זה בסדר שאני שואל.‬
‫זה לא היה קל. תיק האימוץ שלי היה סגור.‬
‫חבר שלי עובד במחלקת הרישום בקונטיקט,‬
‫והחוק לא אפשר לו להגיד לי מה שמה של אימי,‬ ‫אבל כן מה הכתובת הידועה האחרונה שלה,‬
‫שהיא כאן, אז…‬
‫אני מבין, אבל אני מצטער. אני…‬
‫בדיוק עמדתי לצאת.‬ ‫הלוואי שהייתי יכול לעזור לך,‬
‫אבל אני לא חושב שאוכל.‬ ‫-אני לגמרי מבינה.‬
‫כן.‬ ‫-אני מניחה שאצטרך ללמוד להשאיר את השולחן.‬
‫נינה סימון.‬
‫נכון. כן, היא הכי טובה שיש.‬
‫אחת האהובות עלייך?‬ ‫-כן.‬
‫יש לך עוד?‬
‫פגה לי, אלה, ליידי דיי,‬
‫ארית'ה.‬ ‫-אל תשכחי את גלדיס.‬
‫גלדיס הכי קשוחה! אבא שלי…‬
‫הוא המוזיקולוג הפרטי שלי,‬ ‫הוא הכיר לי את כולם.‬
‫ריצ'רד הקטן, מרווין גיי.‬
‫מרווין. איבדנו אותו כשהייתי ילד.‬ ‫-ב-84'.‬
‫כן.‬
‫אתה מתעסק במוזיקה או משהו?‬ ‫-לא, אני…‬
‫אני כותב קצת.‬
‫באמת? מגניב.‬ ‫-כן.‬
‫משהו שאני מכירה?‬ ‫-אני…‬
‫את יודעת, כנראה שלא.‬
‫לא? משהו שהייתי אוהבת?‬ ‫-לא, כנראה שלא.‬
‫אמן מתקשה? אני מבינה.‬
‫אני מניחה שכולנו מתקשים באיזושהי צורה, הא?‬
‫בהחלט.‬
‫אני מצטער שלא יכולתי לעזור לך עם אימא שלך.‬ ‫-כן, אל תתנצל.‬
‫בכנות, רק להיות בבית‬ ‫שבו היא גרה פעם גורם לי להרגיש…‬
‫לא יודעת, יותר מחוברת אליה, איכשהו.‬ ‫-כן?‬
‫כן.‬
‫בכל מקרה, תודה.‬
‫תודה. כן.‬
‫אופס. חג מולד שמח.‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-תודה.‬
‫רגע, אלי…‬
‫רגע… רייצ'ל!‬
‫רייצ'ל, חכי!‬
‫יש לי רעיון.‬
‫השכנה שלי גרה כאן כבר שנים. חשבתי שהיא…‬
‫גם אני מרגישה ככה.‬
‫טוב, זה היה מהיר.‬
‫מה?‬
‫כלום, אסביר אחר כך.‬
‫תקשיבי, אולי אתן לך את מספר הטלפון שלי,‬ ‫ותוכלי פשוט לסמס לי מחר.‬
‫עד אז כבר אדבר איתה.‬
‫זה יהיה מעולה.‬ ‫-יופי.‬
‫בעצם… אני חושבת שפשוט אחכה עד שהיא תחזור.‬
‫אחכה במכונית.‬ ‫-בטוח? זה יכול לקחת קצת זמן.‬
‫כבר באתי עד לכאן, אז…‬
‫אוקיי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫כן.‬ ‫-תודה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה קורה?‬ ‫-את רעבה? בדיוק התכוונתי ללכת לאכול משהו,‬
‫אם את רעבה.‬
‫מגניב מאוד. אז אתה אוכל פה הרבה, או…?‬
‫לא, האמת שלא הייתי פה שנים,‬
‫אבל אימא שלי‬ ‫לקחה אותי לפה הרבה כשהייתי ילד.‬
‫היא אהבה את המקום הזה.‬ ‫-אני מבינה למה. נחמד פה.‬
‫ברוכים הבאים ל"טרטוריה טוסקנה".‬
‫תודה.‬ ‫-אני ויטוריו. שאראה לכם את הספיישלים?‬
‫תוכל לחזור על הספיישלים באנגלית?‬
‫לא, זה בסדר. אני אקח מה שהיא לוקחת.‬
‫וכוס יין, בבקשה.‬
‫את רוצה יין?‬ ‫-לא.‬
‫את בטוחה?‬
‫מה הדבר האחרון שהזמנת?‬ ‫-זה…‬
‫חשבונות נפרדים.‬ ‫-חשבונות נפרדים?‬
‫אתה סופר, ואני רוצה לכבד את זה.‬
‫שני ההורים שלי אמנים,‬ ‫והם מכינים תכשיטים ומוכרים אותם,‬
‫אז כמו שאתה מתאר לעצמך,‬ ‫היו זמנים בהם החשבונות היו מאתגרים.‬
‫אני חושבת שעדיף ל…‬
‫אני בטוחה שאתה יכול‬ ‫להבין ולהעריך שלפעמים זה…‬
‫תודה. אני מעריך את זה. נחמד מצידך.‬
‫כן, כמובן.‬
‫אז את מדברת איטלקית שוטפת. איך זה?‬
‫האמת שאני מדברת גם צרפתית וגרמנית,‬
‫קצת מנדרינית.‬
‫את מדברת מנדרינית?‬ ‫-קצת.‬
‫אני לא צוחקת!‬
‫לא, למדתי שפות, אז אתה יודע…‬ ‫-הבנתי. מגניב! לא שומעים…‬
‫תודה רבה. אוקיי.‬
‫אז איך את מעבירה את השעות בימים אלה?‬
‫האמת שבדיוק הגשתי מועמדות‬ ‫למשרת מתרגמת באו"ם.‬
‫אין לזה הרבה סיכוי.‬ ‫-למה?‬
‫כמו לכל דבר, לא?‬
‫סליחה, אני צריכה לענות לזה. שנייה אחת.‬ ‫-אין בעיה, בטח.‬
‫נתראה בשולחן.‬
‫ברוך הבא הביתה, זר!‬
‫דיון, היי! מה שלומך?‬
‫בן אדם, כמה זמן עבר?‬ ‫-לא מעט. מכיתה י"ב.‬
‫כן, נעלמת. איפה למדת בקולג'?‬
‫לא למדתי. נסעתי לפאריס. בית הספר של החיים.‬
‫הבנתי. אתה נראה בדיוק אותו דבר.‬
‫רק עשיר יותר.‬
‫הופכים את הספר החדש שלך לסרט?‬
‫אני לא יודע. זה מה שאומרים.‬
‫גיבור העיירה.‬ ‫-תודה רבה. אתה נחמד מאוד.‬
‫נהדר לראות אותך.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫מצטערת בקשר לזה. איפה היינו?‬
‫היינו…‬
‫עבודה פוטנציאלית, א"ום, אין הרבה סיכוי.‬ ‫-כן.‬
‫זה…‬
‫אני לא יודעת, עם העבודה החדשה הזאת,‬ ‫זה יכול להיות מאתגר.‬
‫אולי נצטרך לעבור, וזה פשוט…‬ ‫-"נצטרך"?‬
‫כן, אלן ואני.‬
‫ואלן הוא…?‬
‫אלוהים, סליחה! אלן הוא ארוסי.‬ ‫-אה, את מאורסת?‬
‫כן.‬ ‫-מזל טוב! אני אוהב אהבה.‬
‫מעולה, תודה.‬ ‫-לחיים! זה נהדר.‬
‫עדיין לא קבענו תאריך.‬
‫אלן רוצה שנקבע,‬ ‫אבל אם אתקבל לעבודה הזאת, אז…‬
‫נצטרך לחשוב על זה.‬ ‫אפילו לא חיפשנו טבעות אירוסים עדיין.‬
‫טוב, הלכנו בשבוע שעבר,‬ ‫ולא הצלחתי לבחור שום דבר,‬
‫אז פשוט הלכנו, ואז…‬
‫האמת שזה היה חמוד. בדרך הביתה הוא נתן לי…‬
‫את זה.‬
‫מה זה?‬ ‫-זאת…‬
‫טבעת סיגר.‬
‫תאמין או לא,‬ ‫הטבעת הטיפשית הזאת הייתה הקלה.‬
‫אני לא בקטע של,‬ ‫"יהלומים הם חבריה הטובים של אישה",‬
‫והאמת שאני די אמביוולנטית‬ ‫לגבי הרעיון של להתארס.‬
‫מצד אחד, אני אוהבת את הוודאות,‬
‫אבל מצד שני,‬ ‫זה גורם לי להרגיש קצת כלואה, אתה מבין?‬
‫כן, כליאה זה משהו‬ ‫שהצלחתי להתחמק ממנו כל חיי.‬
‫המקרה שלי בעייתי,‬ ‫כי אלן אוהב לעשות דברים לפי הספר.‬
‫וחשוב לכבד את מה שהשני רוצה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫הוא עורך דין לענייני מס,‬ ‫והוא ממש טוב בעבודה שלו,‬
‫והוא דייקן מאוד,‬
‫ותאמין לי, הוא יהיה זה‬ ‫שיתכנן את החתונה שלנו עד לפרט האחרון,‬
‫והיא תעבוד כמו שעון.‬
‫ומה שטוב, ואני מבטיחה שאחר כך אשתוק,‬
‫אבל אני חושבת שאלן ואני משלימים זה את זה.‬
‫ככה זה… זה אמור להיות ככה, נכון?‬
‫כן. כלומר, אני לא מומחה בנושא,‬ ‫אבל זה נשמע די נכון.‬
‫לטוב או לרע, אני כן.‬
‫אני חושבת שכילדה מאומצת, אני פשוט…‬
‫אני תמיד מנסה למלא איזשהו חלל.‬
‫אני תמיד מחפשת ביטחון ואמינות,‬
‫ולכן אני חושבת‬ ‫שאם אמצא את אימי הביולוגית, זה…‬
‫לא יודעת, זה יפתור‬ ‫את אי הוודאות הענקית בחיי, ואז…‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-תהיי חופשייה.‬
‫כן.‬ ‫-בואי.‬
‫האמת שהייתי שמחה מאוד להתחלק בזה.‬
‫בחייך, לא, זה היה תענוג בשבילי.‬ ‫אוכל טוב, חברה טובה.‬
‫זה דייט של שלוש שעות.‬
‫אני מניח שהיקום באמת מתגמל את האמיצים.‬
‫כדאי שאלך לטפל בעוד חדר.‬
‫היי, האמת שתהיתי,‬
‫אתה חושב שיש סיכוי‬ ‫שההורים שלך שמרו משהו של אימא שלי?‬
‫איזה כרטיס? תמונה?‬
‫משהו?‬
‫תיזהרי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫את מסתדרת?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אוקיי.‬
‫תניחי את זה פה, זה בסדר.‬ ‫-אוקיי.‬
‫יש שם גופה?‬ ‫-האמת שאני פוחד להסתכל.‬
‫היי, מי ניגן?‬
‫אימא שלי הכריחה אותי ללמוד כשהייתי ילד.‬
‫בהתחלה שנאתי את זה.‬
‫ואז?‬ ‫-אז זה מאוד שימח אותה לשמוע אותי מנגן, אז…‬
‫תנגן משהו בשבילי?‬
‫לנגן משהו בשבילך? בחייך!‬ ‫-ברצינות,‬
‫אני רוצה לראות‬ ‫אם הפסנתר נשמע יפה כמו שהוא נראה.‬
‫בבקשה?‬
‫בסדר. עבר זמן, אז אני בטח קצת חלוד.‬
‫"כי אימא שלך לגמרי לבד‬
‫"ניסיתי לשווא‬
‫"לא לקרוא שוב בשמך‬
‫"כשעזבת, שברת את ליבי‬
‫"כי לעולם לא חשבתי שניפרד‬
‫"כל שעה ביום תשמע אותי אומרת‬
‫"מותק, אולי תבוא הביתה?‬
‫"הביתה‬
‫"מותק‬
‫"אולי תבוא הביתה?"‬
‫ואו.‬
‫אהבה צעירה.‬
‫היי.‬ ‫-אז איך היה הדייט?‬
‫הלך טוב.‬
‫רק טוב?‬
‫הלך טוב מאוד.‬
‫זאת חברה שלי, רייצ'ל.‬ ‫-היי, נעים מאוד.‬
‫לרייצ'ל יש שאלה‬ ‫שרק את אולי תוכלי לענות עליה.‬
‫כמובן שאני זוכרת אותה.‬
‫היא הייתה הבייביסיטר. בייביסיטר שגרה בבית,‬
‫כמו או-פר.‬
‫כן.‬
‫היא הייתה צעירה מאוד.‬ ‫בת 17 אולי, הכי הרבה 18.‬
‫היא בטח עברה לפני שהתינוק נולד.‬
‫את זוכרת את השם שלה, או…?‬
‫זאת שאלה טובה.‬
‫נראה לי שזה היה משהו שקשור לחג המולד,‬
‫כמו כריסטינה, או ג'וי.‬
‫אני לא מצליחה להיזכר, אבל את יודעת מי ידע?‬
‫מי?‬
‫אבא שלך.‬
‫לא. אני לא… לא.‬
‫טוב, בכל מקרה, הוא גר בוורמונט עכשיו.‬
‫זה בהרים, בעיירה קטנה בשם קורנוול ברידג'.‬
‫הוא חי די בניתוק.‬ ‫-איך את…‬
‫איך את יודעת את כל זה?‬ ‫-כשראיתי אותו בלוויה, ניהלנו שיחה ארוכה.‬
‫אתה יודע, אני באמת לא חושבת שיזיק לדבר…‬
‫"יזיק לדבר"? דווקא יזיק.‬ ‫לא דיברתי איתו כבר 35 שנה, אלי. בחייך.‬
‫לא, אני מודעת לזה, אבל…‬
‫לא. אני…‬
‫תסלחו לי.‬
‫מצטער.‬
‫אוי, ג'ייקוב. עכשיו את יודעת‬ ‫למה הוא התרחק במשך כל כך הרבה זמן.‬
‫יהיה טוב עבורו אם הוא יצליח להתגבר על זה.‬
‫רייצ'ל!‬
‫רייצ'ל, חכי!‬ ‫-מה…?‬
‫תקשיבי.‬ ‫-כן?‬
‫אני יודע שהסיפור שם עם אבא שלי‬
‫בטח נראה לא הגיוני.‬ ‫-ג'ייק, בבקשה, אתה לא חייב לי הסבר.‬
‫אוקיי? אני רק זרה שדפקה בדלת שלך,‬ ‫ואתה לא חייב לי כלום.‬
‫כבר עזרת לי הרבה, אז…‬
‫תודה, ו…‬
‫אני מאוד מקווה שיהיה לך חג מולד נפלא.‬
‫את נוסעת הביתה?‬
‫לא, אני נוסעת לקורנוול ברידג'.‬
‫אני צריכה לדעת אם אי פעם הייתי חשובה לה.‬ ‫אולי תהית אותו דבר בקשר לאביך.‬
‫אם אראה אותו, לא אדע מה להגיד לו.‬
‫טוב, אולי אם מתחשק לך לנסוע,‬
‫נוכל לכתוב כמה שורות.‬
‫בואי.‬
‫קפצי פנימה.‬
‫אתה עוזב.‬
‫אני מניחה שהגיע הזמן לחזור הביתה?‬
‫טוב,‬
‫כן ולא, האמת.‬
‫מה שלומך? ג'ייק טרנר. נעים מאוד.‬ ‫-איאן פייג'. שמח לפגוש אותך.‬
‫אני מעריץ גדול של העבודה שלך.‬ ‫-תודה.‬
‫אמרתי לאיאן שכתבת את הפרופיל שלי, בעיקרון.‬
‫טוב, היא הכריחה אותי‬ ‫להשמיט את כל הדברים העסיסיים.‬
‫טוב, אני יכול רק להגיד שלפגוש את אלינור‬
‫זו הפתעת חג המולד הכי טובה שיכולתי לבקש.‬
‫איאן הוא כנר ראשי בסימפוניית הרטפורד.‬
‫באמת? זה מרשים. מעולה.‬ ‫-תודה.‬
‫למה התכוונת כשאמרת שאתה "עוזב, כן ולא"?‬
‫כן, אני עוזב, לא, אני לא חוזר הביתה.‬
‫רייצ'ל אמורה להגיע… הנה היא. היי.‬ ‫-היי.‬
‫היא שכנעה אותי… וגם את.‬
‫אני נוסע לפגוש את אבא שלי.‬
‫ג'ייקוב.‬
‫יופי לך.‬
‫טוב, היקום מתגמל את האמיצים,‬
‫נכון?‬
‫אתה מוכן לזה?‬
‫ממש לא. ואת?‬
‫לא.‬
‫בוא ניסע.‬
‫לא יהיה קל יותר עם ווייז?‬ ‫-ברור שכן.‬
‫אבל זה הרבה יותר נחמד עם מפות.‬ ‫הן מעין דבר שניתן למשש בעולם וירטואלי.‬
‫כן, אני יודע. היה לי רעיון לספר שקשור לזה.‬
‫מעין מותחן בסגנון סטיבן קינג.‬ ‫-כן?‬
‫כן, תשמעי על מה חשבתי.‬
‫יש זוג בירח דבש.‬ ‫-אוקיי.‬
‫והם במכונית שכורה.‬
‫ה-GPS רדוף או משהו,‬ ‫או שאולי החבר לשעבר פרץ אליו.‬
‫אולי זה עדיף, אני לא בטוח. בכל מקרה,‬
‫מה שלא יהיה העניין,‬ ‫ה-GPS מוביל אותם לסכנת חיים.‬
‫את שונאת את זה. רע?‬
‫זה רע.‬ ‫-לא, אתה יודע, זה מוצא חן בעיניי.‬
‫אבל מה קורה…‬
‫אחר כך? אחרי שהם בסכנת חיים.‬
‫זה כל מה שיש לי. לא כתבתי את זה.‬
‫טוב, כמו שאבא שלי אמר,‬ ‫"אין רעיונות יצירתיים מבוזבזים".‬
‫אז הנה לך.‬ ‫-מוצא חן בעיניי.‬
‫אוקיי, עוד חמישה ק"מ תפנה לכביש I-91 צפון.‬ ‫-91 צפון. אין בעיה.‬
‫אתה יודע,‬ ‫אלן תמיד מתעצבן כשאני מכוונת אותו.‬
‫באמת?‬ ‫-הוא אומר שהוא לא צריך טייס משנה.‬
‫אני אנצל כל עזרה בניווט שאוכל לקבל.‬
‫אפרופו אלן,‬
‫מה הוא חושב על העבודה‬ ‫שהגשת אליה מועמדות, בניו יורק?‬
‫האמת היא שהוא לא…‬
‫עדיין לא סיפרתי לו עליה.‬
‫מה הוא חושב על הנסיעה הזו לקורנוול ברידג'?‬ ‫-הוא לא ממש מתלהב.‬
‫והאמת שהוא קצת התרגז.‬
‫כן, תני לי לנחש. זה…‬
‫הוא כועס שאת יוצאת למסע‬ ‫עם איזה בחור שרק הכרת.‬
‫לא, האמת שלא. זה היה…‬
‫זה היה בקשר לכסף על הדלק.‬
‫זאת אחת מהמוזרויות הקטנות של אלן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫זה לא עניין רציני,‬ ‫וכשמביטים על התמונה הגדולה,‬
‫זה חסר משמעות.‬ ‫-רק רגע, קצת נעלבתי. הוא לא דואג ממני,‬
‫אלא מהכסף על הדלק?‬
‫הוא לא יודע עליך.‬
‫ומתברר שגם אני לא ידעתי עליך.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫בסוף נשברתי וחיפשתי אותך בגוגל.‬
‫אוי, בחייך.‬ ‫-בכנות, ניסיתי לדחות את זה,‬
‫כי אני לא אוהבת לחפש אנשים.‬ ‫זו תמיד נראית כמו הפרעה, איכשהו.‬
‫אבל עכשיו אני מאוד שמחה שחיפשתי.‬
‫לא.‬ ‫-כי עכשיו אני יודעת‬
‫שאתה מחבר רבי-מכר ממש מפורסם,‬
‫אז…‬ ‫-ממש מפורסם זו קצת הגזמה.‬
‫5 מיליון עותקים נמכרו…‬
‫כבר חמישה וחצי, אבל מי סופר?‬ ‫-אוקיי.‬
‫ומקום ראשון ברשימת רבי המכר‬ ‫של הניו יורק טיימס.‬
‫היה לי מזל.‬ ‫-וזה תורגם ל-30 שפות.‬
‫לדעתי זה הופך אותך לממש מפורסם, אבל זה רק…‬
‫ואני בתומי דאגתי‬ ‫לגבי איך תשלם על ארוחת הערב.‬
‫את יכולה להביא את הארנק שלי?‬ ‫הוא בתיק שם מאחור.‬
‫תודה רבה.‬
‫- יולי 1987 -‬
‫- השם הוא נואל אליס -‬
‫- בת שבע עשרה -‬
‫- בהיריון -‬
‫אתה יודע מה זה?‬
‫זה היה בתוך תיבה‬ ‫שהיה כתוב עליה "אישי" בבית של אימי.‬
‫לקחתי את זה בלי ממש להסתכל על זה. מה זה?‬
‫אוקיי, תקשיב לזה.‬
‫"שמי נואל אליס.‬
‫"אני בת 17, ואני בהיריון."‬
‫זה היומן של אימא שלי.‬
‫אני יודעת.‬
‫קוראים לה נואל.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫אני לא… אני פשוט לא…‬
‫"ההורים שלי שלחו אותי ללדת את התינוק שלי.‬
‫"הם מתביישים בי,‬
‫"והם מתביישים בילד שאביא לעולם.‬
‫"אז אני עוזבת.‬
‫"הם מאמינים שזה לא בסדר‬ ‫שאישה תלד ילד מחוץ לנישואים.‬
‫"'אלוהים לא מאשר', הם אומרים.‬
‫"אבל אלוהים לא סולח על הטעויות שלנו?‬
‫"כל מי שאני מכירה ובוטחת בו, נטש אותי.‬
‫"למזלי, המשפחה האדיבה הזאת‬ ‫שכרה אותי כאומנת שלהם.‬
‫"משפחת טרנר היא משפחה של ארבע נפשות.‬
‫"סקוט ולואיס והבנים הקטנים שלהם,‬
‫"בנג'מין וג'ייקוב.‬
‫"בנג'י בן שבע, ויש לו המון אנרגייה.‬
‫"ג'ייק בן ארבע, והוא השקט."‬
‫אתה זוכר משהו מזה?‬ ‫אני יודעת שהיית קטן, אבל…‬
‫באמת שלא.‬
‫"הוא רוצה שאקריא לו‬ ‫את ספרי 'בית העץ הקסום'."‬
‫אז איפה בן עכשיו?‬
‫הייתה איזו סופת שלגים,‬ ‫מתישהו באזור בחג המולד.‬
‫היה לנו עץ אולמוס ענק בחצר.‬
‫בנג'י אהב לטפס עליו.‬ ‫הוא היה על העץ הזה כל הזמן.‬
‫ובאותו לילה בן החליט‬ ‫שהוא יטפס הכי גבוה שהוא יכול על העץ הזה…‬
‫"לא יודעת למה‬
‫"אין שמש בשמיים‬ ‫מזג אוויר סוער…"‬
‫מצטער על קודם.‬ ‫אני אמוציונלי כשאני מדבר על אחי.‬
‫לא, אתה לא צריך להתנצל. אני מבינה.‬
‫תודה.‬
‫עברו יותר מ-30 שנה.‬ ‫היה אפשר לחשוב שכבר אוכל…‬
‫לדבר על זה.‬
‫אתה מכיר את האמרה,‬ ‫"הזמן מרפא את כל הפצעים"?‬
‫הוא לא.‬
‫"עברו כבר חודשיים,‬
‫"ועדיין לא שמעתי מילה מאף אחד מההורים שלי,‬
‫"או מפיטר.‬
‫"יום אחד בחדר שלי‬ ‫פשוט לא יכולתי להפסיק לבכות,‬
‫"ואז הייתה דפיקה שקטה בדלת,‬
‫"וג'ייקוב הקטן נכנס.‬
‫"הוא הניח את הראש שלו על הכתף שלי,‬ ‫וזה היה כאילו הוא מבין.‬
‫"אני אוהבת את הילד הזה יותר ויותר בכל יום.‬
‫"אני יודעת שלא אמורים‬ ‫להיות לך מועדפים, אבל…"‬
‫"ניו יורק" נא אחד,‬
‫ומנה צמחונית אחת.‬
‫בלי פלפל, בלי גזר, בלי בצל, עם רוטב בצד.‬
‫תודה. מושלם.‬
‫אפשר לשאול משהו?‬ ‫-אפשר לעצור אותך?‬
‫לא.‬
‫למה בחור חתיך ומצליח כמוך עדיין רווק?‬
‫חתיך?‬
‫אל תסטה מהנושא.‬
‫אני מניח שאני אוהב להיות לבד.‬ ‫-זה בטוח יותר ככה. אני מבינה.‬
‫אבל את מאורסת.‬
‫עדיין, תמיד יש את הקטע הזה‬ ‫של דחיפה-משיכה, אתה יודע?‬
‫"תתקרב", "אני רוצה להיות לבד." אתה יודע?‬
‫היו לי מערכות יחסים בעבר,‬ ‫אל תביני אותי לא נכון.‬
‫היו לי מערכות יחסים רציניות,‬ ‫לפחות כמה מהן, אבל…‬
‫בסוף כולן פשוט…‬
‫בסוף, לא הייתי מה שהן חיפשו, את יודעת?‬
‫אולי הן לא היו מה שאתה חיפשת.‬
‫שאלה, מה הסיכוי שנחצה את המעבר לפני הסופה?‬
‫הלילה?‬ ‫-כן.‬
‫הייתי אומרת…‬
‫אפס.‬
‫אחוז?‬ ‫-אחוז.‬
‫תרשום אותנו בקבלה? אווה צריכה לזוז קצת.‬ ‫-בטח. ניפגש פה עוד 20 דקות?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫היי.‬ ‫-היי, אישה זרה.‬
‫תראי, אני רוצה להתנצל על הלילה ההוא.‬
‫הסיפור הזה עם אימא שלך‬ ‫והניסיון למצוא אותה…‬
‫לא, אלן, אל תדאג. זה בסדר.‬
‫אז תקשיבי, במחשבה קדימה,‬
‫חשבתי על רעיון למסיבת האירוסים שלנו.‬
‫כן?‬
‫כן. המסעדה המקסיקנית שאת אוהבת,‬ ‫"קאסה פרידה"?‬
‫אז היא פנויה ביום האהבה,‬
‫וזה תאריך מושלם למסיבת אירוסים, נכון?‬
‫והם גם ייתנו לנו מחיר מדהים.‬
‫זה נשמע מעולה.‬
‫כן? אז התוכנית שלי‬ ‫היא לשלם להם מקדמה כבר מחר בבוקר.‬
‫אלן, אנחנו יכולים רק…‬
‫אולי נחכה עם קאסה פרידה?‬
‫עד שאחזור.‬
‫כמובן, מותק. כן, מה שתרצי.‬
‫מתי את חוזרת?‬
‫בקרוב.‬
‫אוקיי. אוהב אותך.‬
‫גם אני אותך.‬
‫יש לך מזל. נשארו לי שני חדרים.‬
‫נהדר. אם היינו ברום-קום,‬
‫היה נשאר לך חדר אחד,‬ ‫והיינו צריכים לחלוק בו.‬
‫רום-קום?‬
‫קומדיה רומנטית. רום-קום.‬
‫הבנתי.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אם זה עוזר,‬
‫החדרים מחוברים.‬
‫אני מצטערת, את סוגרת.‬
‫עמדתי ללכת לטקס, אבל זה יכול לחכות.‬
‫איך אפשר לעזור?‬
‫יש לך במקרה ספרים של ג'ייקוב טרנר?‬
‫כמובן. עד לאן הגעת בסדרה?‬
‫אני בהתחלה, אז אני לא יודעת.‬ ‫-אוקיי, אז הספר הראשון,‬
‫"העיניים הירוקות של פאריס." יש לנו אותו.‬ ‫-מעולה.‬
‫אז על מה הוא?‬
‫על פאריס בשנות ה-40.‬
‫תנועת ההתנגדות הצרפתית, ריגול, אהבה אסורה.‬
‫ואו. נשמע די…‬
‫מרתק, נכון? ותאמיני לי, הוא באמת כזה.‬
‫העולם שהאיש הזה יוצר,‬
‫זה כאילו שאת ממש שם עם הדמויות שלו.‬ ‫זה מה שהופך את הספר לשואב כל כך.‬
‫כנראה שבגלל זה אני כל כך מתקשה‬ ‫לשמור אותם על המדפים.‬
‫תראי את זה, יש לך מזל.‬
‫תודה.‬
‫לא רע.‬
‫כן, והוא כותב טוב כמעט כמו שהוא נראה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אז מה את חושבת? שנלך לישון, או…?‬
‫"או." בהחלט, "או".‬
‫כן. בואי.‬
‫- אתם נמצאים במייפל פולס -‬
‫חג מולד שמח!‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫תראה אותו.‬ ‫-תראה אותו!‬
‫כן.‬ ‫-היי! איזה חמוד!‬
‫כדאי שתפסיקי עם זה. היא תקנא.‬
‫מדהים.‬ ‫-אני אוהבת את המקום הזה.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-היי.‬
‫אנחנו יכולים…?‬ ‫-כמובן.‬
‫תודה. את פשוט מחלקת כאלה?‬ ‫-על חשבון הבית.‬
‫תודה.‬ ‫-העיירה האהובה עליי.‬
‫יש לזה ריח מעולה.‬ ‫-חג שמח.‬
‫ואו, תראי! כבר שנים שלא ראיתי את הסרט הזה.‬
‫האמת שאף פעם לא ראיתי אותו.‬ ‫-את צוחקת! את תיהני.‬
‫סליחה, אתם ביחד?‬
‫לא.‬
‫כן? טוב, כן, היינו, את יודעת…‬
‫כן, אנחנו ביחד.‬
‫יפה!‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני אנער מרגליי את האבק‬ ‫של העיירה הקטנה הבזויה הזאת,‬
‫ואראה את העולם! איטליה, יוון…‬
‫ואו. זה אולי הסרט הטוב ביותר שראיתי בחיי.‬
‫"הוא תהה אם המסע הזה‬ ‫עמד לקבל תפנית בלתי צפויה."‬
‫אלוהים! לא יכול להיות.‬
‫הכול בסדר שם?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫פשוט שמעתי… חשבתי ששמעתי…‬ ‫-כן, לא.‬
‫אבל תודה שבדקת. אני מעריכה את זה.‬
‫אוקיי. רק… טוב, שיהיה לך…‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫- ג'. טרנר -‬
‫איך ישנת?‬
‫האמת שנשארתי ערה וקראתי בלילה.‬
‫משהו מעניין?‬ ‫-כן, מאוד.‬
‫כן?‬ ‫-"העיניים הירוקות של פאריס", מכיר?‬
‫שמעתי עליו.‬
‫את…‬
‫קנית את הספר שלי ולא סיפרת לי?‬ ‫-טוב, אני לא…‬
‫לא רציתי לספר לך, למקרה ש…‬ ‫-למקרה שמה?‬
‫למקרה שלא הייתי אוהבת אותו.‬ ‫-למקרה שלא היית אוהבת אותו?‬
‫כן.‬
‫ו…?‬
‫טוב…‬
‫לא, זה בסדר, את יכולה להגיד לי. האגו שלי…‬ ‫אני חושב שאוכל להתמודד עם זה.‬
‫מה קורה? מה חשבת?‬ ‫-אוקיי, טוב…‬
‫אתה יודע, זה מעניין בעיניי…‬ ‫-כן?‬
‫שאתה כותב רומנים מלאי מתח, דרמה, רומנטיקה,‬
‫אבל הדמות הראשית שלך, אנרי,‬
‫אף פעם לא נותן לאף אחד להתקרב אליו.‬
‫זה כמו מה שדיברנו עליו אתמול בלילה.‬
‫אנרי חי בצרפת הכבושה, נכון?‬ ‫הוא לא יכול לבטוח באף אחד.‬
‫טוב, כן, אבל…‬
‫זו לא אמריקה הכבושה, אז מה התירוץ שלך?‬
‫מצד שני…‬
‫מאוד אהבתי את הספר.‬
‫כן?‬
‫אהבתי אותו. הוא היה פשוט…‬
‫אלוהים, הסוף! זה היה…‬
‫זה קצת סחף אותי.‬
‫יופי.‬
‫סופים זה דבר שתמיד קשה לכתוב. כן.‬
‫יש לך מחשבות על הסיפור הנוכחי?‬ ‫תצליח לכתוב את הסוף?‬
‫"גיליתי היום שתהיה לי בת.‬
‫"בת קטנה ומתוקה.‬
‫"לפני שעזבתי את הבית,‬ ‫הוריי אמרו לי לא לתת שם לתינוק שלי.‬
‫"כי זה רק יקשה על הפרידה.‬
‫"אבל אני כבר…‬
‫"נתתי לה שם."‬
‫- אנג'ליקה -‬
‫המלאכית שלי.‬
‫אתה יכול לעצור בצד? אני צריכה קצת אוויר.‬
‫את בטוחה? קפוא בחוץ.‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי, בטח.‬
‫היי. בואי.‬
‫קפוא פה! קחי.‬
‫את בסדר?‬
‫למה שהיא תשאיר אותו מאחור?‬
‫זאת אומרת, למה לטרוח לכתוב הכול‬ ‫ולתעד את כל הפרטים האלה, אם היא לא…‬
‫אם היא התכוונה להשאיר אותו?‬
‫אני לא יודע. אולי היא חשבה‬ ‫שהוא ימצא את דרכו אלייך בסופו של דבר?‬
‫או שאולי היא פשוט רצתה לשכוח הכול.‬
‫כאילו זה מעולם לא התקיים.‬
‫כאילו אני מעולם לא התקיימתי.‬ ‫-לא.‬
‫אני אמורה להיות מאורסת. אני אמורה להתחתן.‬
‫אוי, לא.‬
‫מה את…? חכי!‬
‫לאן את… לא!‬ ‫-אווה!‬
‫אווה!‬
‫אווה, לא!‬
‫אווה טרנר, תחזרי הנה מייד!‬
‫מה היית עושה אם היית תופסת אותו?‬ ‫-כן.‬
‫זה היה מדהים.‬
‫אולי העניין בחיים הוא רק המרדף, הא, טרנר?‬
‫אני חושב שטעינו בפנייה.‬
‫אתה מתכוון שאתה מקווה שטעינו בפנייה?‬ ‫-בדיוק.‬
‫- טרנר -‬
‫בבקשה תגידי לי‬ ‫שהיקום באמת מתגמל את האמיצים.‬
‫יש לך את זה.‬
‫טוב, הנה זה בא.‬
‫- נא להשאיר את החבילה על סף הדלת‬ ‫תודה, סקוט טרנר -‬
‫"זה היה היום שהוא ציפה לו…‬
‫"וגם פחד ממנו."‬
‫ג'ייקוב.‬
‫אתה יודע, אלינור התקשרה ואמרה שאולי תבוא.‬
‫אמרתי לה שאני לא מאמין,‬
‫אבל היא אמרה שוב ושוב, "רק תהיה מוכן".‬
‫ואתה מוכן?‬
‫כן.‬
‫אני כורת את עץ חג המולד הזה לכבודך.‬
‫חיכיתי לרגע הזה רק 30 ומשהו שנה,‬ ‫ועכשיו כשהוא מגיע…‬
‫כן,‬
‫גם אני.‬
‫אתה יכול לעזור לי?‬
‫חוץ מזה,‬
‫אם זה רק אתה, אז מה הטעם, נכון?‬
‫טוב, אם זה מנחם אותך איכשהו,‬
‫אף פעם לא היה לי עץ, אז אתה מקדים אותי.‬
‫בסדר. ברוך הבא למעוני הצנוע.‬
‫הנה.‬
‫בוא נניח את הקצה הזה כאן.‬
‫כן.‬ ‫-אתה יכול להרים אותו?‬
‫אני אביא את המעמד.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה גר כאן לבד?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אלי ציירה את זה, נכון?‬
‫עין טובה. כן, זה שלה.‬
‫בסדר.‬
‫אני חושב שזה בסדר.‬ ‫-כן?‬
‫תראה את זה.‬ ‫-עבודה טובה.‬
‫סליחה.‬
‫סקוט טרנר. הלו?‬
‫כן.‬
‫- ג'ייקוב טרנר ברשימת רבי המכר -‬
‫- אליפות פוטבול תיכונים‬ ‫סקוט טרנר -‬
‫נתראה.‬
‫מצטער בקשר לזה.‬
‫זה היה אחד הלקוחות שלי.‬
‫הלקוחות שלך? מה אתה עושה?‬ ‫-אני עובד סוציאלי, של יוצאי וייטנאם.‬
‫אז אתה מנסה לעשות טוב בעולם?‬
‫דגש על "מנסה".‬
‫אתה יודע, קניתי אותם לפני המון זמן,‬ ‫כשרק עברתי לפה,‬
‫ואף פעם אפילו לא פתחתי את הקופסה.‬
‫אתה חושב שהם עוד עובדים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫ג'ייק,‬
‫אני יודע שלהתנצלות‬ ‫אין משמעות אחרי כל השנים…‬
‫אתה יודע מה?‬
‫תחסוך את זה ממני. לא באתי לכאן כדי…‬
‫אתה יודע, להתפייס.‬ ‫אני כאן רק כדי לעזור לחברה, האמת.‬
‫חברה?‬
‫כן, חברה. זה סיפור ארוך.‬
‫טוב, אם אתה כבר כאן,‬ ‫אני יכול לפחות להגיד מה שחיכיתי…‬
‫אני… באמת מעדיף שלא.‬
‫אני מצטער.‬
‫כן. אתה מצטער.‬
‫אני באמת, באמת מצטער.‬
‫כן. יופי.‬
‫יופי, אז הכול בסדר. אתה יודע,‬
‫השארת אותי לבד עם אימא,‬
‫ואז אתה בורח לפה ופשוט נעלם לחלוטין,‬
‫ואתה מצטער?‬
‫אלוהים! אמרתי שלא אעשה את זה.‬
‫אתה יודע מה? זאת הייתה טעות. אני לא מסוגל.‬
‫ג'ייק.‬ ‫-תיהנה מהעץ שלך.‬
‫אני לא עומד בזה. חשבתי שזה רעיון טוב.‬
‫בואי ניסע.‬ ‫-מה? רגע, תנשום, אוקיי? תנשום.‬
‫אתה יודע שאם תלך עכשיו, זהו זה, נכון?‬
‫זה ייגמר. לתמיד.‬
‫זה נגמר כבר 35 שנה. בואי ניסע.‬ ‫-עצור, ג'ייק.‬
‫אם תעזוב עכשיו,‬
‫אתה תעשה בדיוק מה שהוא עשה.‬
‫נכון?‬
‫אולי תהיה המבוגר הראשון במשפחה שלך‬ ‫שלא בוחר לצאת?‬
‫בבקשה.‬
‫ג'ייק, פשוט כל כך קשה לדבר על זה…‬
‫אבל יומיים לפני חג המולד,‬
‫הגיעה סופת השלגים הכי גדולה של החורף.‬
‫ובנג'י, כמו בכל שנה,‬
‫לא היה יכול לחכות‬ ‫לתלות את הקישוט האהוב עליו,‬
‫גבוה על ענפי עץ האולמוס הזקן שלנו.‬
‫הוא טיפס המון פעמים‬ ‫על הפלטפורמה שבניתי בשבילכם.‬
‫ידעתי שהענפים עלולים להיות חלקים…‬
‫אבל הוא היה ילד קטן כל כך נחוש!‬
‫חשבתי, "רק אתן לו לתלות את הקישוט".‬
‫הצליל של הענף הזה נשבר‬ ‫לעולם לא יעזוב אותי.‬
‫הייתי אבא של בנג'י.‬
‫הייתי צריך לעצור אותו.‬
‫באפריל שלאחר מכן,‬
‫הורדתי את העץ הזה.‬
‫זה לא עזר בכלל.‬
‫אחרי שנואל עזבה,‬
‫אימא שלך ואני פשוט…‬
‫כבר לא יכולנו לנחם זה את זה.‬
‫זה הגיע לנקודה‬ ‫שבה אחד מאיתנו היה צריך לעזוב.‬
‫רציתי לקחת אותך איתי,‬
‫אבל לא יכולתי לעשות לה את זה.‬
‫אתה הדבר היחיד שנשאר לה.‬
‫אמרתי לעצמי שאיתך שם…‬
‫איכשהו היא תמצא את דרכה חזרה.‬
‫אתה יודע, אהבת לתלות את האורות כשהיית קטן.‬
‫אתה זוכר?‬
‫אז תגידי לי, בכנות,‬
‫נראה לך שכדאי שניכנס, או שפשוט נניח להם?‬
‫אוקיי, כנראה שנניח להם. אוקיי, שמעתי אותך.‬
‫אתה יודע, ניסיתי לשמור על קשר.‬
‫בהתחלה התקשרתי, השארתי לך הודעות.‬ ‫במשך שנים כתבתי לך מכתבים.‬
‫מעולם לא ראיתי מכתב או הודעה.‬ ‫אימא אף פעם לא אמרה לי.‬
‫אז אתה נשוי?‬ ‫-נשוי? לא, אני לא.‬
‫לא.‬
‫קראתי את שני הספרים הראשונים שלך.‬ ‫הראייה שלי הידרדרה,‬
‫אז לשלישי כבר האזנתי.‬
‫זאת פעם ראשונה‬ ‫שזכיתי לשמוע את הקול הבוגר שלך.‬
‫זה היה נהדר.‬
‫אני אוהב אותם.‬
‫אני זוכר.‬
‫אני חושב שבנג'י קרא לך "אצבעות חמאה"…‬
‫זה יפהפה.‬ ‫-כן.‬
‫בוא נקווה.‬
‫בבקשה.‬
‫הצלחה!‬
‫לא אמרת שבאת לכאן כדי לעזור לחברה?‬
‫היי, איך מזג האוויר?‬
‫צ'ילי!‬
‫הנה זה בא.‬
‫סליחה, חמודה, זה לא בשבילך.‬
‫נואל הייתה מתת אל.‬
‫אחרי שאיבדנו את אחיו של ג'ייקוב,‬
‫היא הייתה הדבק שמנע מאיתנו להתפרק לחלוטין.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫עכשיו, תבינו,‬ ‫אני מכין את הצ'ילי הזה לעצמי כבר 35 שנה,‬
‫אז אין לי מושג אם הוא בטוח לציבור.‬
‫הוא מריח טוב.‬ ‫-בסדר, בן, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫הוא יותר מבטוח. זה ממש טעים. תודה.‬
‫זה מעולה.‬ ‫-ממש מעולה.‬
‫נהדר.‬
‫אז אתה יודע במקרה‬
‫לאן נואל עברה, או איפה היא אולי גרה היום?‬
‫את יודעת,‬
‫היא שלחה לי משהו לפני שנים. חכי רגע.‬
‫באמת?‬ ‫-סליחה, מותק.‬
‫מה את חושבת?‬
‫יש לך את העיניים שלו.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫זה טוב.‬
‫טוב…‬
‫אני…‬
‫סליחה.‬
‫שמרתי את זה. אל תשאלי אותי למה.‬
‫- נואל אליס‬ ‫אושן וויו ליין 11072, רידג'פילד, קונטיקט -‬
‫כתוב כאן שהיא תגור עם בעלה,‬ ‫צ'ארלס היידן, ברידג'פילד.‬
‫נואל היידן.‬
‫אני חייב לומר,‬ ‫הייתם יכולים להיות זוג נהדר.‬
‫לא, רייצ'ל מאורסת.‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, בגדול.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫הוא בטח בחור נהדר, כי את חתיכת מציאה.‬
‫זה נכון.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אז תודיעי לי מה קרה עם זה בסוף, כן?‬
‫כמובן. תודה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אין בעד מה, מתוקה.‬
‫אחל לי בהצלחה.‬
‫בהצלחה גדולה.‬ ‫-תודה.‬
‫תכף אבוא.‬
‫אני…‬
‫תודה שענדת את השעון הזה, בן.‬
‫זה מאוד משמעותי בשבילי.‬
‫כן, בוא.‬
‫גדלת טוב. ממש טוב.‬
‫טוב, שמור על קשר.‬
‫מאה אחוז.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫כן, אני בסדר. תודה.‬
‫כן.‬
‫"היום נולדה התינוקת המתוקה שלי.‬
‫"ואני יודעת שלעולם לא אראה אותה שוב.‬
‫"אז אשאיר את היומן הזה מאחור.‬
‫"אולי יום אחד היא תקרא אותו‬ ‫ותבין כמה אני אוהבת אותה.‬
‫"ותמיד אוהב.‬
‫"ותמיד אוהב."‬
‫אלוהים, אני מקווה שזה נכון.‬
‫מה שהיא כתבה על האהבה אליי.‬
‫אז חשבתי על נואל.‬
‫- אכסניית אור נרות -‬
‫כדאי שאתקשר אליה, או שפשוט אופיע שם מחר?‬
‫מה אתה חושב?‬
‫תישני קצת, ותחליטי בבוקר.‬
‫כן.‬
‫כאילו שאצליח להירדם.‬
‫אני רק אבדוק שוב כדי לוודא.‬
‫אלוהים, אני מצטערת,‬ ‫אבל נשאר לנו רק חדר פנוי אחד.‬
‫אוי, לא.‬
‫ניקח אותו.‬
‫ניקח אותו?‬
‫כן, אנחנו…‬
‫ניקח אותו.‬
‫מעולה.‬ ‫-תודה.‬
‫אז…‬
‫יש לי וידוי.‬
‫וידוי?‬ ‫-כן.‬
‫מה היא עשתה?‬
‫יש לי יום הולדת היום.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫יש לך יום הולדת היום?‬ ‫-כן.‬
‫את צוחקת! ופשוט לא אמרת לי על זה? זה…‬
‫מה? היית צריכה להגיד משהו.‬ ‫-כן.‬
‫זה רציני, היית צריכה להגיד משהו.‬ ‫אנחנו צריכים… את יודעת, אנחנו יכולים…‬
‫זה יום הולדת! אלה…‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אנחנו נחגוג לך יום הולדת.‬
‫היי, זה ג'ייק טרנר מסוויטת הענבר.‬
‫תהיתי אם…‬
‫כן, ג'ייק טרנר הזה. תודה, אני מעריך את זה.‬
‫תקשיבי, אולי תוכלי לעשות לי טובה?‬
‫יש לי כאן ילדת יום הולדת, רק גיליתי על זה.‬
‫זה אומנם בהתראה מאוחרת,‬ ‫אבל יש לכם עוגת יום הולדת,‬
‫או… משהו, איזשהו קינוח‬ ‫שאפשר לשים עליו נרות?‬
‫כן? נהדר.‬
‫את יודעת מה? כן, עוד יין אדום.‬
‫ואת יכולה להביא גם שמפניה,‬
‫כי זה יום הולדת, ושמפניה זה לחגיגות.‬
‫אוקיי, נהדר. תודה רבה.‬
‫אתה רוצה לרקוד?‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, בוא. זה יום ההולדת שלי.‬
‫זה יום ההולדת שלי.‬ ‫-זה יום ההולדת שלך, את צודקת. אוקיי.‬
‫יום הולדת שמח, רייצ'ל.‬
‫תבקשי משאלה.‬
‫אני הרבה לפניך.‬
‫"ג'ייק היקר,‬
‫"קודם כול, אני רוצה שתדע‬ ‫שאתמול בלילה היה יפהפה.‬
‫"ואני אשקר אם אגיד‬ ‫שלא חשבתי על זה מאז הרגע בו נפגשנו.‬
‫"אבל באמצע הלילה התעוררתי והרגשתי מבולבלת.‬
‫"מבולבלת מאוד.‬
‫"והעניין הוא שאלן אוהב אותי מאוד,‬
‫"וזה לא שום דבר.‬
‫"ולך יש חיים שונים מאוד,‬
‫"עם ספרים רבי-מכר‬ ‫ומיליון עוקבים באינסטגרם,‬
‫"ואני רק בתחילת הדרך.‬
‫"ואני לגמרי מבינה את זה,‬ ‫לפחות עד כמה שאני יכולה.‬
‫"אני פשוט מישהי שזקוקה להרבה ודאות בחייה.‬
‫"והזמן הזה איתך, נהדר ככל שהוא היה,‬
‫"הוא לא זה.‬
‫"אז אני חושבת שעדיף שניפרד עכשיו,‬
‫"לפני שיהיה מאוחר מדי,‬
‫"לפחות עבורי.‬
‫"ואני מבינה עוד משהו,‬
‫"בזכותך.‬
‫"כל חיי חשבתי שאימא שלי לא רצתה אותי,‬
‫"ושאני צריכה למצוא אותה ולשאול אותה למה.‬
‫"אבל אחרי שקראתי את היומן שלה,‬ ‫אני יודעת שהיא אהבה אותי באמת,‬
‫"וזה הדבר היחיד שחשוב באמת.‬
‫"תודה על הכול.‬
‫"על זה שבאת איתי‬ ‫לנסיעה המטורפת ומשנת החיים הזאת.‬
‫"לעולם לא אשכח אותה.‬
‫"ודבר אחרון,‬
‫"לעולם לא אשכח אותך."‬
‫- בית החולים סנט פרסי -‬
‫סליחה, תחנת האחיות?‬ ‫-בהמשך המסדרון, מצד ימין.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫סליחה, היי. את יודעת‬ ‫איפה אוכל למצוא את נואל היידן?‬
‫היי. אני נואל.‬
‫התקשרתי לבית שלך, ובעלך אמר לי איפה תהיי.‬ ‫אני לא יודע אם את זוכרת אותי, אבל…‬
‫אני ג'ייקוב טרנר.‬
‫ג'ייקוב?‬
‫ואו.‬
‫מה שלום ההורים שלך?‬
‫ההורים שלי…‬
‫אימא שלי נפטרה לא מזמן.‬
‫אני ממש מצטערת.‬ ‫-תודה. כן, זה היה פתאומי.‬
‫אבל אבא שלך…?‬ ‫-הוא בסדר. הוא…‬
‫בדיוק ראיתי אותו לראשונה‬ ‫אחרי המון זמן, האמת.‬
‫הוא בסדר, הוא מחזיק מעמד.‬
‫כמו כולנו.‬
‫כמו כולנו, כן.‬
‫את בטח תוהה למה אני פה אחרי כל השנים האלה.‬
‫זה…‬
‫סיפור מאוד ארוך ומסובך, אבל…‬
‫נואל,‬
‫כשאחי מת,‬
‫עד לאחרונה לא הבנתי כמה עזרת למשפחה שלי,‬
‫כמה עזרת לי.‬
‫היית רק ילד קטן, ג'ייק.‬ ‫-כן, אבל אם לא היית שם…‬
‫אבל הייתי.‬
‫ועברת את זה.‬
‫עכשיו אני פה, ואני יכול להודות לך סוף סוף.‬ ‫-עכשיו אתה פה,‬
‫אז אין בעד מה.‬
‫יש עוד משהו‬ ‫שרציתי לדבר איתך עליו לפני שאעזוב.‬
‫הילדה שנולדה לך. הבת שלך.‬
‫רייצ'ל.‬
‫היא…‬
‫נהדרת.‬
‫היא מדהימה.‬
‫אני רוצה שתדעי את זה.‬
‫אתה מכיר אותה?‬
‫אני מכיר אותה.‬
‫כן, היא רצתה להגיע לכאן ולפגוש אותך בעצמה,‬
‫ואני חושב שאחרי שהיא קראה את זה…‬
‫היא ללא ספק הרגישה חיבור, ו…‬
‫היא מבינה הכול. הכול.‬
‫תודה שאתה אומר לי את זה.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫חג מולד שמח, ג'ייקוב.‬
‫ותודה על זה.‬
‫זאת מתנה יקרה.‬
‫וג'ייק,‬
‫אם תראה את הבת שלי,‬
‫תגיד לה שאם היא אי פעם תרצה להיות בקשר,‬
‫אני מאוד אשמח.‬
‫רייצ'ל.‬
‫אבא שלך עובד על זה מאז חג ההודיה.‬
‫אני מתה לראות את זה.‬
‫לדעתי זו היצירה הכי יפה שלו.‬
‫כן?‬
‫- ג'ייק טרנר -‬
‫מתי אלן יבוא?‬
‫בקרוב.‬
‫את לא נשמעת נלהבת במיוחד, מותק.‬ ‫-אני כן, אני פשוט…‬
‫לא יודעת, "נלהבת" זו… מילה קצת חזקה.‬
‫לא הצלחתי לסיים אותה עד אתמול בלילה,‬ ‫בערך בשעה שתיים.‬
‫סיימת אותה יפה, אבא. היא…‬
‫היא מושלמת.‬
‫אני אוהבת אותה, זה מושלם. תודה.‬
‫מותק, את לא רוצה לדבר עם אלן?‬
‫לא, זה לא זה, אני פשוט לא…‬
‫לא יודעת, המצב… נדבר אחר כך, וזה…‬
‫אנחנו פותרים כמה דברים כרגע.‬
‫"פותרים כמה דברים"? חשבתי שהשלמתם.‬
‫השלמנו, אנחנו רק…‬
‫אתה יודע, דברים לא לגמרי ברורים כרגע.‬
‫זה מתחיל להישמע קצת‬ ‫כמו טבעת הסיגר לאירוסים.‬
‫אבא, די. ברצינות.‬
‫סליחה, רק שנייה. כבר חוזרת.‬
‫ג'ייק, אתה חייב להפסיק להתקשר.‬ ‫-אני לא אפסיק להתקשר עד שנדבר.‬
‫אני לא רוצה לעשות את זה.‬
‫אוקיי? אני…‬
‫אז אני מנתקת עכשיו.‬
‫בבקשה אל תנסה למצוא אותי, אוקיי?‬
‫מאוחר מדי.‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫את באמת צריכה לשאול?‬
‫אני לא יוצאת.‬
‫אני לא. אני לא יכולה.‬
‫למה?‬
‫למה לא? ממה את מפחדת? מה יקרה?‬
‫ג'ייק, אתה לא מבין.‬
‫סוף סוף מצאתי משהו שאני באמת יכולה…‬
‫באמת יכולה לסמוך עליו, ו…‬
‫זה אולי לא מושלם, אבל זה מה שאני רוצה.‬
‫זה מה שאני צריכה. אוקיי?‬
‫אז אני צריכה שתבין את זה.‬
‫אני מבין. אני מבין הכול.‬
‫אני מבין ש…‬
‫את מה שאולי היית צריכה בעבר,‬ ‫את כבר לא צריכה.‬
‫תראי אותי.‬
‫כל מה שרציתי כל חיי זה להיות לבד.‬
‫וקשה לאנשים כמונו לתת אמון, נכון?‬ ‫לתת לאנשים להיכנס.‬
‫זה קשה, אני מבין את זה.‬ ‫אבל הנה אני, כאן ועכשיו,‬
‫ואני עומד פה‬ ‫עם החברה היחידה שיש לי בעולם כולו,‬
‫ואני בוהה באישה שאני אוהב,‬
‫ואני מתחנן בפנייך‬
‫שתבטחי בי. את יכולה לבטוח בי.‬
‫רק תני לי להיכנס, בבקשה.‬
‫תני לי להיכנס.‬
‫תגידי לי…‬
‫שאת לא אוהבת אותי.‬
‫זה אלן. אתה חייב ללכת.‬
‫תגידי לי שאת לא אוהבת אותי, ואני אלך.‬
‫אני לא אוהבת אותך.‬
‫- ג'ייק טרנר -‬
‫- סקוט טרנר -‬
‫- אבל בעיקר אתגעגע אליך. בכל יום. -‬
‫- תתקשר אליי מתי שתרצה.‬ ‫אני אוהב אותך מאוד. -‬
‫- תמיד תהיה הילד שלי -‬
‫ראינו את הטנדר שלך,‬ ‫אז באנו לאחל חג מולד שמח.‬
‫תודה.‬
‫כן, ארזתי כמה דברים.‬ ‫אני צריך לנעול פה ואז לנסוע.‬
‫תצטרף אלינו לארוחת ערב? נשמח אם תבוא.‬
‫באמת שנשמח. אנחנו מזמינים כמה אנשים.‬ ‫זו ארוחת הערב של חג המולד, עם כל האוכל.‬
‫הייתי שמח לבוא, תודה, אבל כדאי שאצא‬ ‫לפני שהכבישים יהיו חלקים מדי.‬
‫איך הלך עם אבא שלך?‬
‫את יודעת, יותר טוב משציפיתי.‬ ‫הרבה יותר טוב, האמת.‬
‫אמרתי לך.‬ ‫-נכון.‬
‫ורייצ'ל ואימא שלה?‬
‫אני חושב שזה יסתדר מעצמו.‬
‫אלה חדשות טובות מאוד. מצוין.‬
‫לעזאזל, אני צריך ללכת ללחלח את ההאם.‬ ‫בטוח שלא תישאר?‬
‫טוב, חג מולד שמח, ילד גדול.‬ ‫-לחלוח שמח.‬
‫אני כבר באה.‬
‫תיכנסי.‬
‫ואתה ורייצ'ל?‬
‫לא? באמת? הייתי ממש בטוחה.‬
‫טוב, קרואק אמר את זה.‬
‫"הכול נגמר בדמעות, בכל מקרה."‬
‫אבל אני אהיה בסדר, וגם רייצ'ל תהיה.‬
‫ברור.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫בשבילי? מה עשית פה?‬
‫אוי, אלי.‬
‫החזרת את ה…‬
‫עץ.‬
‫כן.‬
‫יש לי זיכרונות נהדרים מהבית הזה.‬
‫אתה ובנג'י משחקים בחצר,‬
‫ההורים שלך.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫שמור על עצמך.‬ ‫-שמרי על עצמך גם את.‬
‫ותודה, זה פשוט… את מיוחדת.‬
‫- מבוסס על הרומן מאת‬ ‫ריצ'רד פול אוונס -‬
‫- תרגום כתוביות: גלעד קשר -‬