Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NOEL NAPLÓJA
[lassú, derűs zene szól]
[nő:] Mindjárt itt a karácsony.
MINDJÁRT ITT A KARÁCSONY
Ezt követően az életem gyökeresen megváltozik.
Egy picit félek.
Vagyis… igazából… nagyon félek.
Mi lesz velem utána? Velünk?
És még ott van a kis Jacob.
Vele mi lesz?
Remélem, hogy minden rendben lesz.
[karácsonyi zene szól]
[beszédfoszlányok]
CHICAGÓI RENDŐRSÉG
[nyüzsgés]
- [női hang:] Ott van! - [tömeg ujjong]
[ujjongás, hangzavar]
[férfi:] Mi újság, emberek?
Bent találkozunk. Kösz, hogy eljöttek.
JAKE TURNER DEDIKÁL AZ UTOLSÓ ÉJFÉL
Az ötödikben kiderül végre az igazság Camille-ről?
Ő is részt vesz a francia ellenállásban, ahogy állítja?
- [suttog] Vagy valójában egy náci kém? - [hümmög]
[csettent] Ezen igazából még gondolkodom.
[levegőt vesz] Inkább legyen hősnő! Ó, az sokkal romantikusabb!
- [Jacob hümmög] - De kémként sokkal szexibb lenne.
[Jacob:] Hmm… Akkor legyen…
- [suttog] Kettős ügynök. - [nő ámuldozik]
Óh!
Dedikálná Sherrinek, kérem? Sherri vagyok. [kacarászik]
Mm. I-vel vagy ipszilonnal?
Í… gy is, úgy is jó. [heherészik]
[meglepetten nyög] Jó.
[francia akcentussal] Felismer engem, no? Harmadik?
Mais oui, mais oui! Camille Toussaint.
Comment allez-vous?
Très bien, Monsieur. Très bien.
Joyeux Noël, Camille.
Oh… Merci beaucoup!
[zihál] Ah!
- Dedikálná, kérem, Toddnak és Marknak? - Persze.
Ó, legyen Mark és Todd! Előbb én olvastam.
[Todd:] Na ne! Nem emlékszel?
- A húgod ideadta. - Nem, a te húgod adta nekem, amikor…
Tudják, mit? Legyen az, hogy dedikálok két példányt…
Mindkettőjüknek. Oké?
Ajándék. Meg is vagyunk.
[vihognak, boldogan hümmögnek]
Szóval a városban tölti az ünnepeket?
Nem maradok. Hazamegyek a drága Avámhoz.
Ó… Nem is tudtam, hogy…
Nos akkor… ő egy szerencsés nő.
- Boldog karácsonyt! - Boldog karácsonyt!
[vidám jazz szól]
[kellemes zene szól]
VIZIONÁRIUS IRODALMI DÍJ BŰNÜGYI ÍRÓ 2019
GLOBÁLIS IRODALMI DÍJ ÉV SZERZŐJE 2018
[sóhajt]
[felkacag]
Ava? Drágám? Megjöttem.
Ava?
- [nyüszít, ugat] - Gyere ide! Gyere ide, drágám!
Mizu? Hogy vagy? Gyere ide! Szia!
- Üdv itthon, Mr. Jacob! - Köszönöm, Svetlana!
- Helló! Minden rendben van? Igen? - Ühüm.
- Igen, a hűtő teletömve. - [Jacob:] De jó!
- Ava már fürdött. - [Jacob:] Oké.
És hoztam be még tűzifát.
- Ó, és, öhm… a fanoktól. - Ú!
[kacag] Ez több, mint legutóbb.
[Jacob:] Ó, mennyi levél! Már tudom, mit csinálok a következő hetekben.
- Igen. - Köszönöm, hogy tartotta a frontot.
- Aha. - Ó! Míg el nem felejtem…
- Ez… az öné, Svetlana. - Ó!
Jó pihenést!
- És, tudja… köszönök mindent. - Köszönöm.
Jó lesz így önnek, Mr. Jacob?
Hogy jó lesz? Igen! Ezt hogy érti? Persze. Mindig jó.
De mindig egyedül van.
Egyedül, mert én így szeretem. Amúgy, öhm, nem leszek egyedül.
Itt van velem a drágám, Ava, a legjobb társaság.
Akkor jövőre, Mr. Jacob!
Igen, öh… jövőre. Viszlát!
Ava! [csettent]
Gyere!
[sóhajt, szippant]
Na, akkor lássuk, mink van!
[nagyot sóhajt]
- [a „Jingle Bells” szól] - Ne!
[kapcsolgat]
- [a „Joy to the World” szól] - Ezt nem.
[a „Csendes éj” szól]
Nem.
- [jazz szól] - Á, nagyszerű! Jól van.
Nagyszerű! Ez már jó lesz, ez jó lesz!
Remek!
[elégedett sóhaj]
[levegőt kifúj]
[jazz szól tovább]
[telefoncsörgés]
[szuszog, nyög]
- [csörgés elhallgat] - [nyög]
[levegőt beszív]
- [nyög] - [csörgés folytatódik]
- Halló? - [férfihang:] Üdv, ön Jacob Turner?
Igen, én vagyok, de öhm… most nem akarok sem takarítást, sem hitelt, vagy…
Igen, elnézést kérek, Mr. Turner, csak… nem akartam üzenetet írni.
A nevem Matt Segreto. Ügyvéd vagyok…
Hadd tippeljek! Az ügyfelének elloptam az egyik ötletét…
Nem, öhm…
én vagyok az édesanyja hagyatéki végrehajtója.
[dadog]
[dadog] Elnézést, hogy… hogy mondja?
Nagyon… sajnálom, hogy tőlem kell hallania,
de a múlt héten elhunyt.
Azt hittem, tudja.
Nem, nem tudtam róla.
[komor zene szól]
[Jacob:] Anyám és én már elég régen nem beszéltünk,
és a kapcsolatunk, öhm…
bonyolult volt.
[férfi a telefonon:] Értem.
Öh, mindent önre hagyott, öhm, a házát és minden berendezést.
Van néhány papír, amit alá kellene írni.
Öh… találkozhatnánk Bridgeportban jövő héten.
Ha az megfelel.
[szomorkás zene szól]
- [férfi:] Mr. Turner! - Üdv!
Matt Segreto.
- Köszönöm, hogy idejött. - Ugyan!
- Őszinte részvétem. - Köszönöm.
[Matt:] Biztos sok emléket idéz fel.
[Jacob sóhajt]
Igen, ahogy mondja.
- Menjen csak! - Rendben.
- [csörömpölés] - [Matt:] Hű!
[Jacob:] Óvatosan!
Fú!
[Matt:] Huh.
Tudja, a szomszéd szerint soha nem hagyta el a házat,
és nem is engedte be őket.
Már értem, miért.
Kéne lennie itt egy zongorának is valahol.
Öh, igen.
A jegyzék szerint ez egy, öhm…
1940-es Steinway S Modell. Úgy 40 000-et érhet.
[Jacob hümmög]
De ahogy látom itt… elég sok… szemét lesz.
Szeretné, hogy béreljek önnek kukákat?
Hm?
Ó, öhm… igen.
- [csettent] Köszi. - Oké.
És, öh, Mr. Turner, öhm…
Jake. [röhögcsél]
Elnézést kérek, de, öhm, a feleségem hatalmas rajongója…
Oké. [megköszörüli a torkát]
Mi, mezei emberek nem érhetünk fel
a feddhetetlen főhőseihez. [nevet]
- Szóval… - Csak kitaláltak, Matt.
Igen…
Ezt mondja a nejemnek!
A neve Mercedes.
Mint a kocsi.
[nevetve] Jól van. Értem.
- Tessék. - Köszönöm.
[melankolikus zene szól]
A GYÓGYSZERTÁRI COWBOY
FRANCIA ÚJ HULLÁM
ÚTON VÁNDORÜNNEP
A FANTÁZIA VILÁGA MINDIG JOBB A VALÓSÁGNÁL
MÁSKOR JOBB HIBÁKAT KÖVESSÜNK EL
[sóhajt] Gyere!
[sóhajt]
Oké, menjünk! Pattanj be!
Jó kislány!
[a kórus a „Csendes éj”-t énekli]
Hát ez gyönyörű!
Ellie, te vagy az?
Jacob! Eljöttél!
Hát persze.
Nem tudom, azt hittem, hogy küldesz magad helyett valami asszisztenst vagy hasonlót,
- így, hogy már híres vagy. - [Jacob:] Nem.
Valamit magad kell hogy intézz. Nem?
Nagyon jól nézel ki, Ellie.
Te is. Rég láttalak, úgy nagyjából 20 éve.
- Mennyi is voltál, amikor elmentél? - Tizenhét voltam.
[Ellie:] Kemény időszak volt.
[Jacob:] Igen, az.
- De mindig is tudtam, hogy író leszel. - [nevet]
Kreatív voltál,
remek képzelőerőd volt, és szeretted szőni a szavakat.
Emlékszem, hogy órákig nálatok ültem, és Scrabble-t játszottam.
Hm. Amikor anyukádnak rossz napja volt.
Elég sok rossz napja volt, nem igaz?
Már nem volt önmaga.
[komor zene szól]
[Jacob:] Ahogy egyikünk sem.
[a kórus karácsonyi dalt énekel]
- Ügyesek. - [Ellie kacag]
- Ó, csodásak! - [Jacob:] Édesek. Köszönjük!
[együtt] Sziasztok!
Egyébként festesz még?
Azt is kérdezhetnéd, lélegzem-e.
[kórus énekel tovább]
Nagyon örültem… hogy találkoztunk.
Jó látni téged. Már… indulni készültem, de még…
holnap visszajövök takarítani, szóval…
Á, biztos nagyon… nagyon nehéz lesz átnézni a dolgait.
Igen. Mit is mondott Robert Frost?
Azt, hogy „a legrövidebb út az egyenes”, ugye?
Habár gyűjtögetővel… még biztos nem volt dolga.
Hát azt én sem hiszem.
[keserédes zene szól]
OLY KEVÉS IDEIG VOLTÁL VELÜNK 1980-1987
[Jacob:] Elég magányos itt.
Hiányzol.
[sóhajt]
[zene szól tovább]
Ez… fuhh…
[sóhajt]
- [kiabál] Ó, basszus! Ó, ne már! Ah… - [Ava ugat]
[vinnyog]
[kellemes zene szól]
[nyög]
Ó, jaj, ne már, anya! Ez komoly?
- Mi az? - [Ava nyüszít]
[zene szól tovább]
[sóhajt]
[játékos zene szól]
[zene lassan elhallgat]
[kellemes dallamot játszik]
[kopognak az ajtón]
Még szereted a grillsajtot paradicsomlevessel?
Gondoltam, mostanra már elég rendesen megéheztél.
Éhen halok.
- Szereti a levest? - Imádja!
- Adhatok? - Igen, persze.
[Ellie:] Akkor tessék!
- [nevetve] Tényleg! - Az igen!
Nem is tudom, hogy köszönhetnénk meg.
- Lehetnék a regényhősöd. - Hó-hó-hó, na, várjunk csak!
Te olvastad a könyveimet?
Talán én vagyok az egyetlen, aki felismerte néhány karakteredet.
Például kicsodát?
- Nos, a… Párizs zöld… - Párizs zöld szemei.
Igen. A fényképészt.
Gyönyörű, erős nő, aki összeomlik.
Igen, ez elég egyértelmű volt, nem?
De még egy karaktert felismertem. Igen.
Az utolsó éjfélben a katona apját.
Ő csak egy mellékszereplő egyébként. Pont, mint az életben. [kifúj]
Annyira nem lehetnek rossz emlékeid, ha még hordod az óráját.
[nagy levegőt vesz] Hm…
Itt volt anyád temetésén. Tudtál róla?
Hogy tiszteletét tegye, de azt remélte, hogy te is ott leszel.
Nem, én nem…
[csettent] Azt nem hiszem… öh…
És a temetésre, öh, úgy éreztem, hogy…
Ó, teljesen érthető. De már nem számít többé.
Az akkor volt. Ez most van.
Köszi.
- [Ellie:] Öh… kérdezhetek valamit? - Igen.
- Elég személyes. - Csak nyugodtan.
[Ellie:] Öh…
Már öreg vagyok ehhez?
ÖTVENEN TÚL IS SZEXI
- [Jacob, nevetve:] Ez a kérdésed? - Igen.
Nem! Nem, te…
- Most komolyan! - Ez nagyszerű.
Te már próbáltad ezeket? Egek, dehogy próbáltad.
A nők biztos sorakoznak az ajtód előtt.
[nevet] Nem sorakoznak a nők az ajtóm előtt.
Persze. Szoktalak látni az újságokban, filmsztárokkal randizol.
[nevet] Oké, figyelj, ezek bármit írhatnak.
De kérdésedre a válasz:
nem, öh, még nem próbáltam randiappot, de te nyugodtan!
Valamit írnom kell.
- Bemutatkozást? - Igen.
Író vagyok. Szabad?
- Megcsinálod a profilomat? - Persze, nagyon szívesen.
Ó! Hmm.
[Jacob felnyög]
[nyög]
SZEMÉLYES
[érzelmes zene szól]
A NEVEM BENJAMIN
BOLDOG KARÁCSONYT
SZAVALÓVERSENY
JACOB TURNER AZ USA TODAY BESTSELLERLISTÁJÁN
- [kopognak az ajtón] - [Jacob:] Gyere csak, Ellie! Nyitva van!
- Hahó? - Ön nem Ellie.
Öh… nem, nem vagyok.
Csak azt hittem, a szomszédom jött.
Ó… sajnálom!
- Már járt itt. A túloldalon volt. - Igen, igen, az… az én voltam.
Nem vagyok kukkoló vagy ilyesmi,
hogyha… ezt gondolná.
Nem, nem hittem, hogy az.
- Bezárná az ajtót, ha megkérhetem? - Persze, igen, igen, öhm…
Miben segíthetek?
Szia! Aranyos. Jó fiú!
Ó, amúgy lány, és a neve Ava.
- Jó név. Szia, Ava! - [nyüszít]
[nevet] Ez…
Ez Turnerék háza, ugye?
[sóhajt] Igen… mondhatni, öh… Jake Turner vagyok.
Remek, öh, nagyon örvendek, Mr. Turner.
A nevem Rachel Campbell. És azért jöttem…
Elnézést, ez egy kicsit bonyolult, öhm… keresem az anyukámat.
És talán ön tudna segíteni.
Régebben itt élt. Nagyon régen. Vagyis remélem.
Az anyukája ebben a házban élt?
Igen, öhm, amikor szüle…
vagyis mielőtt születtem, akkor.
Ez itt Scott és Lois Turner háza, ugye?
Igen. Öh… öhm, a… a szüleimé volt.
Remek. Igen, az anyám, a szülőanyám itt élt.
- Nekik dolgozott. - A szüleimnek dolgozott?
Annyit biztosan tudok, hogy ő volt a dadájuk.
[beszív] Öh…
- [tűzropogás] - [Rachel:] Öhm…
[kiabál] Ó, ne! Ne, ne, ne, ne! Oké, oké, oké! Vissza! Vissza!
Ne, ne! Aú! Á!
Esetleg segítsek?
Nem, nem, már… azt hiszem, hogy, öh…
- Inkább hagyjuk! - Oké.
- [Jacob felnyög] - Oké.
[Jacob:] A fenébe!
Na és mit keresett Nancy Drew a Turner-házban?
- Ha megkérdezhetem. - [nevetgél]
Nem volt könnyű.
Az adoptálási aktám titkos volt.
Egy barátom a connecticuti irattárban dolgozik.
Nem mondhatta el a nevét, de megadta… az utolsó ismert címét,
ami itt van. Szóval…
Én megértem, de sajnálom, sajnálom, én már…
épp indulni készültem.
Bárcsak segíthetnék!
- De nem hiszem, hogy tudok. - Ugyan, megértem.
- Igen… - Meg kell tanulnom felállni az asztaltól.
Nina Simone.
Így van. Igen. A legjobb.
- Az egyik kedvence? - Igen.
- [Jacob:] És még kit szeret? - Öhm, Peggy Lee…
Ella, Lady Day…
- [Jacob hümmög] - Aretha.
- Gladyst ne hagyja ki! - Á, Gladys a legrosszabb!
Az apám…
ő volt a személyes zenetudósom,
mindent elmondott Little Richardról, Marvin Gaye-ről…
- Marvin? Még gyerekkoromban meghalt… - 84-ben.
[egyszerre] Igen.
- Ja. - A zeneiparban dolgozik?
- Vagyis… szokott… - Nem, nem, én nem, öh…
- Írok… időnként. - Tényleg? Menő! Ismerhetem?
Hát, talán igen.
- Vagyis nem. Nem valószínű. - Nem?
- Nem. - Bármi ajánlás, vagy…
Nem, nincs semmi. [röhögcsél]
- Küszködő művész? Értem. - Öh…
Hát, végül is mindannyian… küszködünk valamivel.
Ahogy mondja.
- Sajnálom, hogy nem tudtam segíteni. - Ugyan! Nem…
Ne sajnálkozzon! Csak…
Már csak azzal, hogy ott lehettem, ahol egykoron élt, sokkal…
Nem is tudom, közelebb érzem… magamhoz.
- Igen? - Igen.
De mindegy. Köszi!
- Öhm… köszönöm! - Ó!
Igen. Hoppá! [nevet]
Boldog karácsonyt!
- Boldog karácsonyt! Minden jót! - Köszönöm.
[Jacob:] Várjunk… Ellie…
- Hé! Rachel! - [autó elhajt]
Rachel, várjon!
[Ava ugat]
[fékcsikorgás]
[Jacob:] Hé!
[Jacob zihál]
Van egy ötletem.
A szomszédom már régóta itt lakik, és arra gondoltam, hogy ő…
- [Ellie, kacarászva:] Szerintem is. - [férfi:] Igen?
- [Jacob nevet] - [férfi:] Remek.
[Jacob:] Hát ez gyors volt.
- [Ellie:] Köszönöm. - [férfi:] Parancsolj!
[Rachel:] Mi?
Öhm, semmi, majd később elmondom.
Oké, megadom, öh… megadom a számomat,
és akkor holnap írhat nekem.
- Addigra tudok vele beszélni. - [Rachel:] Ó! Nagyszerű!
- [Jacob:] Jó. - Vagyis tudja, mit…
Inkább megvárom, amíg visszaér.
- A kocsiban. - Biztos? Sokáig lesz.
- Messze lakom, szóval… - Oké.
- Jó.
Köszönöm!
- Hé! - Ó!
[Rachel:] Mi újság?
Nem éhes? Mert épp enni készültem, hogyha… hogyha éhes.
- [Rachel:] Nagyon menő. - [Jacob hümmög]
- Ez egy régi törzshely, vagy… - Nem.
Már évek óta nem jártam itt,
de, öhm, anyukám sokszor elhozott kis koromban.
- Imádta ezt a helyet. - Nem csodálom. Szép.
- Üdv a Trattoria Toscanában! - Köszönjük.
Vittorio vagyok. Mondjam a mai ajánlatot?
[olaszul beszél]
[Vittorio és Rachel olaszul beszélnek]
- [Vittorio olaszul] - [Rachel kacag]
[olaszul beszél]
[Rachel hümmög]
[olaszul beszél]
[Rachel hümmög, majd olaszul beszél]
[nevet, majd olaszul beszél]
[Rachel és Vittorio nevetnek]
[olaszul beszél]
[olaszul beszélnek]
Elmondaná az úrnak is az ajánlatot?
Ne, ne, ne, nem kell. Én is ugyanazt kérem, amit a hölgy.
- Jól van. - [Jacob:] És egy pohár bort is.
- Te is kérsz… - Nem, nem, én…
- [Jacob:] Biztos? - Igen.
[olaszul beszél]
[Vittorio és Rachel olaszul beszélnek]
- Mi volt az utolsó? - Áh, nem, az nem…
- Külön fizetünk. Vagyis… - Külön fizetünk?
Mondtad, hogy író vagy, és tiszteletben tartom.
- Mindkét szülőm művész. - [Jacob hümmög]
Ékszereket készítenek, és mondanom sem kell,
hogy nem volt mindig könnyű befizetni a számlákat.
- Gondoltam, jobb, ha… szerintem… - [Jacob hümmög]
[Rachel:] Megérted, és jól jön, ha néha figyelnek.
Köszönöm.
- Értékelem, köszi! Kedves tőled. - Ugyan… Ugyan. Nincs mit.
Hogyhogy ilyen jól beszélsz olaszul?
Még franciául… és… németül is… beszélek.
[csettent] És egy kicsit mandarinul.
- Beszélsz mandarinul? - Egy kicsikét. [mandarinul beszél]
Csak azért… [kacag]
- …mert nyelvszakos vagyok. - Értem, oké, ez menő.
Ilyet ritkán hallani. Köszönöm szépen!
Öh, szóval… mivel múlatod az időt mostanság?
Igazából most jelentkeztem fordítói pozícióra az ENSZ-hez.
- Kétesélyes. - Miért lenne kétesélyes?
Minden az, nem?
Áhm!
[telefon rezeg]
Öh… sajnálom, de ezt… fel kell vennem.
- Oké, nyugodtan! Oké. - Egy pillanat.
Az asztalnál találkozunk. Üdv itthon, idegen!
Szia, Dion! Mi újság?
- Egek, rég nem láttalak. - Elég rég. A gimi óta.
Igen, eltűntél. Amúgy melyik egyetemre mentél?
Hát, nem mentem. Végül Párizsba mentem.
- Az élet sulija. - [Dion:] Ó! Remek.
- Te semmit sem változtál. - [nevet]
Csak a pénzed több.
Ó, én…
Igaz, hogy filmet csinálnak a könyvedből?
Nem tudom, azt mondják, hogy igen…
- A város hőse. - Ugyan már! Kösz szépen! Kedves tőled.
- [nevet] Nagyon örültem, haver. - Én is, Dion.
Bocsi, hogy kimentem. Miről volt szó?
Arról, hogy öhm…
Leendő munka, ENSZ, kétesélyes.
Igen, ez… [levegőt beszív]
Ez… ez az új munka kihívást… jelentene.
- Nem tudom… költöznünk kéne, és ez nem… - Nekünk?
Igen, Alannel együtt.
- És Alan a…? - Ó, egek, bocsi, Alan a vőlegényem.
Menyasszony vagy?
Ühüm! Igen.
Ó! Gratulálok!
- A szerelemre! Csirió! - Ó! Oké, köszi.
- Ez csodálatos. - Kösz.
Öhm, még nincs időpontunk,
de Alan már szeretne,
viszont ha megkapom ezt a melót, akkor…
nos, valahogy meg kell oldanunk. Gondolom.
Még eljegyzési gyűrűm sincs.
De már elmentünk múlt héten… [nagy levegő]
…de nem tudom… nem tudtam választani, ezért elmentünk, aztán…
Ez amúgy elég cuki volt, úton hazafelé adott egy… ilyet.
[kacarászik]
- [Jacob:] Az mi? - [nevet]
Egy szivargyűrű. [kuncog]
[Rachel:] Hiszed vagy sem, ez a hülyeség megkönnyebbülés volt.
Nem rajongok ezért a „Gyémánt a lányok legjobb barátja”-dologért.
És igazából felemás érzéseim vannak az eljegyzéssel kapcsolatban is.
- Ühüm. - Egyrészről szeretem a biztonságot,
de közben ott van a bezártságérzés is. Érted?
Igen, nekem ezt a bezártságot mindig is sikerült elkerülnöm. Bocs.
Nos… [nevet]
Ez nekem nehéz, mert Alan mindent a megírtak szerint tesz.
És tiszteletben kell tartanom a másik akaratát.
- Igen. Ühüm. - Ugye?
És ő egy adószakértő,
és nagyon-nagyon jó a munkájában.
Szuper precíz, és hidd el, ő lesz az, aki…
az utolsó kártyáig megtervezi az esküvőt,
és óraműpontosságú lesz.
És ebben az a jó, és ezután befogom,
hogy mi ketten Alannel kiegészítjük egymást.
És ennek így kell lennie, nem?
Én nem vagyok szakértő a témában, de igen, igaznak tűnik.
Jóban-rosszban, nem?
Nem tudom, mivel örökbe fogadtak…
mindig próbálok valami űrt kitölteni.
A biztonságot és a megbízhatóságot keresem, és… [nagy levegő]
…szeretném, ha megtalálnám a valódi, öh, a szülőanyámat, akkor…
[Rachel felnyög]
Eltűnne ez a bizonytalanság az életemből, és… [nagy levegő]
- Hm. - Nem tudom.
Szabad lennél.
- Igen. - Gyere!
[Rachel:] De tényleg, szívesen fizettem volna a részem.
[Jacob:] Ó, szívesen meghívtalak. Jó kaja, jó társaság.
[motor leáll]
Hah!
[Jacob:] Ez egy háromórás randi.
Úgy látom, tényleg a bátraké a szerencse.
[Rachel nevet]
[sóhajt] Még egy szobát ki kell rámolnom.
[Rachel sóhajt]
Hé, öhm… szerinted van arra némi…
esély, hogy a szüleid elrakták az anyám dolgait?
Egy kártya, egy fénykép…
Akármi.
- [Rachel nyög] Jó. Oké. - [Jacob:] Itt óvatosan!
- [Jacob:] Fogod? Jól van. - [Rachel:] Igen.
- [Jacob:] Dobjuk le ide! [nyög] - Oké.
[zihálnak]
- Egy hulla van ebben? - Igazából még nem mertem megnézni.
- Azon ki játszott? - Hm?
Ó, anya kényszerített rá még gyerekkoromban.
- Először nagyon utáltam… - Aztán?
Aztán… felvidította, ha játszottam, szóval… Hmm.
Játszol nekem valamit?
- Hogy játszom-e? Ne már! Ne… - De komolyan! Tényleg!
Érdekel, hogy olyan szépen szól-e, mint ahogy kinéz.
Kérlek!
Jól van. Rég játszottam, már… megkopott a tudásom.
[a „Baby Won't You Please Come Home” című dalt játssza]
- [Rachel hümmög] - [zongora szól tovább]
[Rachel halkan kuncog]
♪ Anyukád már magányos ♪
[zongorázik]
♪ Hiába próbáltalak ♪
♪ Nem hívni többé ♪
♪ Mikor elmentél, összetörted a szívem ♪
♪ Mert soha nem hittem, hogy elválunk ♪
♪ A nap minden órájában Azt fogod hallani ♪
♪ Kérlek, gyere haza, drágám ♪
♪ Kérlek ♪
♪ Drágám ♪
♪ Kérlek, gyere haza, drágám ♪
[zongora lassan elhallgat]
Azta!
[derűs zene szól]
[beszédfoszlányok, nevetgélés]
[Ellie:] Ez egy fantasztikus este volt.
[Ellie nevet]
- [férfi:] Köszönöm, hogy eljöttél. - [Ellie:] Szívesen.
[derűs zene hangosabban szól]
[Rachel:] Ah! Fiatalok.
[zene lassan elhallgat]
- [Ellie:] Szia! - Milyen volt a randi?
Hát… jó volt.
Csak jó?
Öh, nagyon jó volt. [halkan kuncog]
[Jacob hümmög, csettent]
- [Jacob:] Ő itt a barátom, Rachel. - Nagyon örvendek!
Lenne egy kérdése, amire csak te tudhatod a választ.
[Ellie:] Persze hogy emlékszem rá. Ő volt a bébiszitter.
Egy állandó bébiszitter.
Vagyis… olyan dadaféle.
[Rachel:] Igen. Igen, ő az.
Nagyon fiatal volt. Olyan 17. Talán. Legfeljebb 18.
Elköltözött, mielőtt a baba megszületett.
Emlékszik a nevére, vagy…?
Hű, ez egy jó kérdés.
Egy… kicsit olyan karácsonyi neve volt.
Mondjuk, öh… Christina, vagy… Joy.
Nos, nem ugrik be, de tudod, ki tudhatja?
- [csettent] Kicsoda? - Az apád.
Ne… ó, ne!
[Jacob:] Nem. Én… én nem, nem, nem, nem.
Nos… egyébként most Vermontban él.
Fent a hegyekben egy Cornwall Bridge nevű kisvárosban.
Az isten háta mögött.
Te ezeket… honnan tudod?
Anyád temetésén elég sokat beszélgettünk.
Tudod, abból még nem lehet baj, ha elmész, és beszélsz vele.
Hogy nem lehet baj? De igenis lehet. Nem beszéltem vele 33 éve, Ellie. Ne már!
[dadog] Igen, tudom, de…
Nem, nem, nem, nem, én nem. Elnézést!
- [mennydörgés] - [Jacob nyög]
[Jacob:] Bocsi… ez…
- [ajtó becsukódik] - [Ellie:] Ó, Jacob!
Most már tudod, miért nem jött el soha.
Jót tenne neki, ha túllépne rajta.
Igen.
[mennydörgés]
- [Jacob:] Rachel! Rachel, várj! - Mi…?
- Figyelj… - [Rachel:] Igen?
Tudom, hogy ez az egész az apámmal furának tűnik…
Ne, ne! Jake! Kérlek! Nem tartozol nekem magyarázattal. Oké?
Egy idegen vagyok, aki a semmiből megjelent, nem tartozol nekem.
[Rachel:] Már így is sokat segítettél, szóval…
köszönöm, és…
remélem, hogy csodálatos karácsonyod lesz.
Most hazamész?
Öhm…
Nem. Elmegyek Cornwall Bridge-be.
Tudnom kell, hogy számítottam-e neki.
Ezt apukádról is megtudhatnád.
Igazából fogalmam sincs, mit mondhatnék neki.
Hát, ha van kedved velem eljönni,
írhatunk egypár sort.
[vidám zene szól]
[Jacob:] Gyere!
Pattanj be!
Szóval mész?
- [Jacob:] Oh… - Gondolom… most haza indulsz.
Hát, igen és nem is… igazából.
- Üdvözlöm! Jake Turner. Örvendek! - Oh! Ian Page vagyok. Nagyon örvendek.
- Imádom a könyveit. Tényleg! - Ó, köszönöm!
Elmondtam Iannek, hogy te írtad meg a bemutatkozást.
Oh, hát… a pikáns részeket kiszedette velem, szóval…
Nos… csak annyit mondhatok,
hogy szebb karácsonyi ajándékot nem is kívánhattam volna.
[Ellie:] Ah…
Ian amúgy elsőhegedűs a Hartford Symphonyban.
Komolyan? Lenyűgöző.
- Ez remek. - Köszönöm.
Hogy értetted azt az imént, hogy haza is mész, és nem is?
Igen, megyek. De nem, nem haza megyek.
Öh… Rachel nemsokára…
- Itt is van! Szia! - Szia!
Rábeszélt, és persze te is, hogy…
menjek el az apámhoz.
Jacob!
Jól teszed.
Hát, igazából a bátraké a szerencse. Nem?
[karácsonyi zene szól]
Készen állsz?
[sóhajt:] Egyáltalán nem. Te?
Nem.
Menjünk!
[zene szól tovább]
[Jacob:] A Waze-zel nem lenne egyszerűbb?
De, biztosan. A térképek sokkal szebbek.
Egy kis kézzelfoghatóság a virtuális világban.
Igen. Így van. Eszembe is jutott… hogy majd írok erről egy könyvet.
- Egy olyan Stephen King-thriller-félét. - [Rachel:] Igen?
Igen, szóval mondom az ötletet. Van egy pár.
- Nászúton vannak. - Igen.
Bérelnek egy autót.
A GPS-t, nem tudom, megszállja valami, vagy mondjuk az expasi meghackeli.
Ez talán jobb, még nem tudom. Mindegy is.
Akármi is történt, a GPS veszélybe vezeti őket.
Nem tetszik. Rossz? Szóval rossz…
Nem, nem, nem, nagyon tetszik. Tetszik.
De mi történik… utána,
mármint azután, hogy veszélybe… kerülnek?
Nem tudom, eddig jutottam, még nem írtam meg.
- [nevet] Jó, oké. - Ennyi.
Apa szerint egy kreatív ötlet sem vész kárba, szóval…
- Semmi gond. - Igen. Ez tetszik.
[Rachel:] Öt kilométer múlva fordulj az I-91-re!
- [Jacob:] I-91-es. Vettem. - [Rachel:] Oké.
Amúgy Alan mindig kiakad, ha navigálni próbálom.
- [Jacob:] Tényleg? - Neki nem kell másodpilóta…
- Nekem mindig jól jön egy kis navigáció. - [kuncog]
Egyébként…
Alan mit gondol arról a… New York-i melóról, amire jelentkeztél?
Öhm, igazából, öh…
Még… még nem mondtam el… neki.
Hmm. És mit gondol erről a kiruccanásról?
Hát, nem örül. Nem örül.
Egy kicsikét zabos is… lett. [nevet]
[sóhajt]
Ja, hadd tippeljek!
Öh, amiatt ideges, mert egy kvázi ismeretlen sráccal utazol, igaz?
Nem, amúgy nem. Nem, inkább a…
A benzinpénz… miatt volt.
Hm?
- De ez is olyan megszokott alanes… dolog. - [Jacob:] Oké.
Ez… nem olyan nagy szám. Mindent egybevetve ez már jelentéktelen.
Jó, tisztázzuk, mert kicsit sértő.
Nem miattam… aggódik, hanem a benzinpénz miatt.
Amúgy nem tud rólad.
[halkan] Óh…
[Rachel:] De mint kiderült, én sem tudtam rólad.
- Most miről beszélsz? - Végül megtörtem, és rád kerestem.♪
- Ah, ne már… - Én tényleg próbáltam halogatni,
mert nem szeretek senkire rákeresni.
Azt mindig olyan tolakodónak gondoltam.
- Ühüm. - De most örülök, hogy megtettem.
- Ne… - Mert így már tudom, hogy egy…
szuper híres bestselleríró vagy… szóval…
Öh… A szuper híres kissé túlzás…
Mi? Öhm… ötmillió eladott példány…
Jelenleg 5,5 millió példány, de mindegy, ki számolja?
Az első helyen a New York Times bestsellerlistáján…
- Szerencsém volt. - Öhm, 30 nyelvre fordították le.
- Már ezektől szuper híres vagy. - Oké.
De talán csak én…
[nevetnek, Jacob horkant]
És én még amiatt aggódtam, hogy fogod kifizetni a vacsit.
Kivennéd a pénztárcámat? A… táskában van hátul.
[Rachel:] Persze. [nyög]
Oké.
[frusztráltan felnyög]
[nyög]
- Köszönöm szépen! - [Rachel:] Ühüm.
[kocsiajtó becsukódik]
[kellemes, játékos zene szól]
1987. JÚLIUS
A NEVEM NOEL ELLIS
TIZENHÉT ÉVES
VÁRANDÓS
[kocsiajtó kinyílik]
- [nyög] - Jake, tudod, hogy mi ez?
Ó, igazából ez… ez itt… anya személyes cuccai között volt,
ezért elhoztam, de…
nem néztem meg, hogy mi ez.
[idegesen nevet] Oké, ezt hallgasd!
[kifúj]
„A nevem Noel Ellis.
Tizenhét éves vagyok, és várandós.”
[elcsukló hangon] Ez anyukám naplója.
Tudom.
A neve Noel…
[Rachel:] Ezt el se hiszem!
[hitetlenkedve nevet] Ez… egek… annyira… Ó, egek!
[szipog]
„A szüleim elküldtek máshová szülni.
Szégyelltek engem…”
[Noel:] …és a gyermeket is, akit világra fogok hozni.
Ezért… elmegyek.
„Ők tényleg úgy gondolják, hogy nem helyes házasságon kívül szülni.
Ezt Isten nem helyesli…”
[Noel:] De Isten nem bocsát meg, ha hibázunk?
HIBÁZUNK
Mindenki, akit ismerek, magamra hagyott engem.
MAGAMRA HAGYOTT
„Szerencsére ez a kedves család felvett engem dadaként.”
[Noel:] A Turner család négy főből áll.
[Rachel:] „Scott, Lois és a kisfiúk: Benjamin és Jacob.”
[vonatfütty]
[Noel:] Benji hétéves, és tele van energiával.
Jake négyéves… ő sokkal csendesebb.
Erre nem is emlékszel? Még kicsi voltál, de…
Sajnos nem.
[Noel:] Mindig a Csodakunyhóból szeretné, hogy olvassak neki.
És most hol van… Ben?
Öh, volt egy nagy…
hóvihar karácsonykor.
Volt egy…
hatalmas szilfánk… az udvaron,
amire Benji mindig felmászott, és szinte mindig… azon volt.
És aznap…
Ben úgy döntött, hogy felmászik… minden eddiginél magasabbra…
és felteszi a kedvenc díszét…
[szomorkás zene szól]
[nem hallatszik]
[vonat zakatol]
[zene szól tovább]
[Rachel:] ♪ Nem értem ♪
♪ Miért nincs nap az égen, viharos idő… ♪
[dudorászik]
[Jacob sóhajt]
Sajnálom, hogy elérzékenyültem, miközben Benről beszéltem…
Ugyan, emiatt ne kérj bocsánatot… megértem.
Köszi.
Már eltelt 30 év. Azt hittem, képes vagyok…
róla beszélni.
Azt mondjak, az idő… begyógyít mindent.
[Jacob hümmög]
Ez nem igaz.
[keserédes zene szól]
[Noel:] Már eltelt két hónap.
És még mindig nem hallottam a szüleim felől…
MÉG MINDIG NEM HALLOTTAM
[Noel:] …vagy Peterről.
[Rachel:] „Egy nap a szobámban nem bírtam abbahagyni a sírást.…”
[Rachel, Noel:] Aztán hallottam… egy kopogást az ajtómon.
[Rachel:] „A kis Jacob volt az.”
[Noel:] Ráhajtotta a fejét a vállamra, és olyan volt… mintha értené.
Egyre jobban szeretem azt a kisfiút.
CSALÁDI ÉTKEZDE
Tudom, hogy nem helyes kivételezni, de…
[pincérnő:] Egy New York steak…
és egy vega tál paprika, hagyma és répa nélkül. A szósz a szélén.
Köszönöm! Remek!
- Kérdezhetek valamit? - Van választásom?
- Nincs. - Hm…
Miért van az, hogy… egy ilyen jóképű, sikeres férfi még szingli?
- Jóképű? - Ne terelj!
[Jacob:] Öhm…
- Csak szeretek egyedül lenni. Ja. - Hm… biztonságosabb. Értem.
Te jegyben jársz.
De akkor is van ez a…
- Húzd meg-ereszd el dolog. „Gyere ide!” - Hm.
- „Most hagyj békén!” Érted? - [nevet] Ühüm.
Amúgy voltak már kapcsolataim.
- Szóval ne érts félre! - Hogyne.
Komoly kapcsolataim is voltak, kicsit kevesebb, de…
a végén mindig kiderült…
Kiderült, hogy igazából nem engem kerestek. Szóval…
Vagy ők nem voltak hozzád valók.
Köszönöm. Egy kérdés…
Mennyi az esélye, hogy átjutunk a hágón még a vihar előtt?
- Ma este? - Igen.
Hú, hát nagyjából…
nulla.
- [Jacob:] Százalék? - Százalék.
MAPLE FALLS PANZIÓ
Öhm, becsekkolnál, kérlek? Addig megsétáltatom Avát.
- Hogyne. Húsz perc múlva itt? - Oké.
Rendben.
[telefoncsörgés]
[Rachel:] Szia!
[Alan:] Szia, idegen!
Nézd, ne haragudj… a tegnapiért!
Tudom, próbálod megtalálni anyukádat, és…
Ne, ne, ne, ne! Alan! Ne aggódj emiatt! Nem baj.
Öhm… jó, figyelj…
Kicsit előre terveztem.
Van egy ötletem az eljegyzési partira.
[nevet] Igen?
Igen. Van az a mexikói étterem, amit szeretsz. A Casa Frida.
- Aha. - Még elérhető… Valentin-napon,
ami tökéletes egy eljegyzési partira.
Ráadásul szenzációs áron adnák.
Oh, ez jól hangzik.
[Alan:] Ugye?
Arra gondoltam, hogy holnap reggel lefoglalózhatnánk.
[csettent] Oké, Alan, várhatnánk…
Várhatnánk egy kicsit még ezzel?
Amíg visszaérek.
Persze… kicsim. Hogyne. Ahogy szeretnéd.
Öhm…
- De ugye sietsz? - Persze.
Oké. Szeretlek.
Én is téged.
[keserédes zene szól]
[karácsonyi zene szól]
Szerencsés. Pont két szoba van.
Remek. Nagyon jó!
Ha egy romkomban lennénk, egy szoba lenne,
és meg kéne osztani.
Romkom?
Romantikus komédia. Romkom.
- Óh! Értem. - [Jacob:] Oké.
Nos, ha ez segít,
van ajtó közöttük.
Öh… hm…
[idegesen nevetgél] Mm.
Ó, jaj, sajnálom, már zárnak.
Épp a vásárra indultam. De várhat.
Segíthetek?
Esetleg itt megvannak Jacob Turner könyvei?
Persze. Hányadik könyvnél tart a sorozatban?
Öh, még… csak az elején. Szóval nem tudom.
Oké, tehát az első könyv. Párizs zöld szemei. Elvileg megvan.
Remek. És miről szól?
Párizs, 40-es évek,
a francia ellenállás, kémkedés, tiltott szerelem…
Oh, hű… úgy tűnik, elég…
Izgalmas, ugye? Higgye el, az is!
A világ, amit alkotott!
Olyan érzés, mintha ott lennénk a karakterekkel.
Teljesen beszippant a történet,
igazából ezért sem tudom ezeket a polcon tartani.
Ah, itt is van. Szerencsés!
Köszönöm.
Nem rossz.
Igen, Majdnem olyan jól ír, mint ahogy kinéz. [hümmög]
- [Jacob:] Szia! - Szia!
Szóval, mi legyen? Menjünk aludni, vagy…
„Vagy”. Határozottan „vagy”!
Jó. Remek. Menjünk!
[Rachel kacarászik]
[karácsonyi zene szól]
ÜDVÖZLET MAPLE FALLSBAN
Boldog karácsonyt!
- Tessék, uram! - Köszönöm szépen.
[eladó:] Uram…
[zene szól tovább]
[beszédfoszlányok, nevetés]
[kutya vakkant]
- [Rachel:] Ah, odanézz! - [Jacob:] Odanézz! Ja.
Szia, cuki! De aranyos!
Légy óvatos, még féltékeny lesz!
[Rachel nevet]
[zene szól tovább]
- [Jacob:] Ez remek. - [Rachel:] Csodás hely.
- Jó estét! - Üdv!
- Kérhetnénk egyet? - [eladónő:] Üdv! Természetesen.
- Köszönjük. Csak úgy megkapjuk? - [eladónő:] Ajándék.
- Köszönjük! - Nagyszerű illata van.
- [Jacob:] Köszönjük. - Boldog karácsonyt!
Azta! Odanézz! Már évek óta nem láttam.
- [Rachel:] Én még soha nem láttam. - Viccelsz? Akkor itt az ideje.
Elnézést, önök együtt vannak?
Ó, nem.
- De? Ó, igen, együtt vagyunk. - Hát…
Ja… együtt.
- Nyájas. - [Rachel kuncog]
Jól vagy?
Lerázom ennek a hitvány kisvárosnak a porát a lábamról.
És elmegyek világot látni!
- Olaszország, Görögország,… - [nem hallatszik]
[derűs zene szól]
[Rachel:] Hű! Talán… ez volt a legjobb film, amit valaha láttam.
[Ava ugat]
[Jacob:] Azon töprengett, hogy vajon vehet-e váratlan fordulatot ez az út.
- [Rachel:] Úristen! Ilyen nincs! - [Ava ugat]
[Jacob:] Minden rendben van?
- Szia! - Szia!
Persze, minden.
Oké.
- Csak hallottam, öh… valami… - Ó, igen. Nincs baj. [nevet]
- Köszi, hogy benéztél. Kedves tőled. - Ugyan.
Oké… akkor, öh… nincs más hátra…
- [Rachel:] Jó éjt! - Jó éjt!
[kellemes, lassú zene szól]
[Rachel, halkan:] Ne már!
[Rachel halkan] Oh…
[zene lassan elhallgat]
[sóhajt]
[Rachel:] Hú! [didereg]
[Jacob:] Hogy aludtál?
[Rachel:] Öh…
[nevet] Igazából egész éjjel olvastam.
- Szóval izgi volt? - Öhm, igen, nagyon.
- Igen? - Párizs zöld szemei…
- Te ismered? - Hallottam róla.
- [Rachel kacag] - Te…
[nevet] Te megvetted a könyvemet, és nem is mondod?
Csak nem akartam elmondani, mert mi van, ha…
- Tudod. - Mi van, ha?
[csettent] Mi van, ha nem tetszik?
- „Mi van, ha nem tetszik”? - Igen.
És?
Ah… Hát, öh…
- Öh… - Csak nyugodtan! Mondd csak el!
Tényleg! Az egóm, öhm… azt hiszem… elviseli.
- Halljam! Mit gondolsz? - Oké, nos, öhm…
- [csettent] Szerintem nagyon érdekes. - Igen?
Tele van a… regény feszültséggel és drámával, öh, románccal,
de a főhősöd, Henri, senkit… nem enged magához közel.
Ez ugyanaz, amiről tegnap beszéltünk.
Henri amúgy… a megszállás alatt él. Oké? Nem bízhat senkiben.
Igen, de…
Amerika nincs megszállva. Mi a te indokod?
- Ah… - Hm.
Ennek ellenére,
öhm…
- Nagyon tetszett a könyv. - Igen?
Imádtam, viszont…
- Viszont a vége? - [Jacob felnyög]
Nos, az…
Nem tudom, letaglózott.
Remek.
Nagyon jó, a befejezést… azt mindig, öh…
Nehéz jóra megírni, szóval… ja.
Mi a helyzet a mostanival?
Annak is jó lesz a vége?
[kuncog]
[vidám zene szól]
- Nem tudom. - [motor beindul]
[Rachel nevetgél]
[Noel:] Ma megtudtam, hogy… kislányom lesz.
Egy édes, pici kislány.
Mielőtt elmentem otthonról, a szüleim azt mondták, ne adjak neki nevet.
„Mert így még nehezebb lesz őt elengedni.
Én viszont már adtam neki nevet.”
[Noel:] Angyalom.
[szomorkás zene szól]
Öhm, légyszi… megállnál?
Kell, öh, kell egy kis levegő.
- Biztos? Nagyon hideg van. - Igen, kérlek.
[Jacob:] Jó, rendben.
[Jacob:] Hé! Gyere!
Jaj, nagyon hideg van! Tessék!
Jól vagy?
[Jacob:] Hm?
[szomorkás zene szól]
[elcsukló hangon] Miért nem vitte magával?
Mármint miért írta le ezt a sok dolgot,
ezt a rengeteg részletet, ha úgysem…
Úgysem vitte magával?
Nem tudom.
Talán azt remélte, hogy eljut hozzád, és elolvasod.
Vagy csak el akart mindent felejteni.
Mintha nem is létezne.
- Mintha nem is léteznék. - Nem.
Én jegyben járok. Nemsokára férjhez megyek.
[romantikus zene szól]
[Ava ugat]
[Ava nyüszít és ugat]
- [Jacob:] Ó, ne! Mit csinálsz? - [ugat tovább]
- Ne, ne! Ne már! Hová mész? - Ava? Ava!
- [ugat tovább] - [Jacob:] Ava!
Ava, ne!
[éles fütty] Ava Turner, azonnal gyere vissza!
[vinnyog]
[Jacob:] Uh…
[ugat]
- És mi lett volna, ha elkapod, hah? - Igen.
[nevet] Ez hihetetlen.
[sóhajt]
Az egész élet egy üldözés, nem igaz?
[vidám zene szól]
[zene szól tovább]
[Jacob:] Szerintem rossz irányba jövünk.
- Reméled, hogy rossz irányba jövünk? - Pontosan.
[Rachel kuncog]
Kérlek, mondd, hogy tényleg a bátraké a szerencse!
- Menni fog. - [Jacob:] Hm.
[sóhajt] Hát, lássuk!
HAGYJA A CSOMAGOT A KÜSZÖBÖN! KÖSZÖNÖM
[lassú, derűs zene szól]
[Jacob:] Rettegett ettől a naptól, de közben…
várta is.
[zene szól tovább]
[fejszecsapás hangja]
[fejszecsapások]
[fejszecsapás]
[fejszecsapások]
[Ava liheg]
[fejszecsapás]
Jacob!
Eleanor felhívott, hogy lehet, hogy eljössz.
Mondtam, hogy nem hiszek neki.
De ő csak hajtogatta nekem, hogy készüljek.
Megtetted?
Igen, én…
ezt a fát neked vágom ki.
Már 30 éve várok erre a pillanatra, és most, hogy eljött…
[hebeg]
[Jacob:] Igen.
Én is.
[nyög]
Segítesz bevinni?
De… ha egyedül vagy… nem sok értelme van.
[Jacob:] Igen, nos, ha ez megnyugtat, nekem sosem volt… fám,
szóval megelőztél.
[Scott:] Jól van.
Üdv a szerény hajlékomban!
Tegyük le!
[nyög]
Ezt a végét leteszem ide.
- Oké. - Közben… felállítod?
- Hozom a talpat. - [Jacob:] Oké.
- Amúgy egyedül élsz itt? - Igen.
- Jól van. - Azt Ellie festette?
Öh… Jól látod. Igen, az övé.
Oké.
- [nyög] Úgy látom, ez jó lesz. - [Jacob:] Igen?
[Scott:] Igen. Szép munka.
- [telefoncsörgés] - [Scott:] Óh… bocsáss meg!
[telefon csörög tovább]
[Scott:] Scott Turner.
Igen. Igen.
[szomorkás zene szól]
[Scott:] Rendben.
JACOB TURNER AZ USA TODAY BESTSELLERLISTÁJÁN
KÖZÉPISKOLAI FUTBALLBAJNOK SCOTT TURNER
[Scott:] Jól van.
Rendben.
Ott találkozunk.
[erőlködve] Ne haragudj!
Csak az ügyfelem volt.
- Ügyfél? Mit dolgozol? - Oh, szociális munka.
Veteránkórház.
Szóval próbálsz valami jót tenni?
[nevet]
Főleg próbálok.
Ezeket… ezer éve… vettem, amikor ideköltöztem.
és még csak ki sem bontottam őket.
Szerinted működnek?
[csettent] Nem tudom.
Jake…
Tudom, hogy egy bocsánatkéréssel nem lehet lerendezni…
[Jacob:] Tudod, mit?
Ne is kezdd el!
Nem azért jöttem, hogy… hogy kibéküljünk,
hanem… hogy segítsek egy barátomnak… igazából…
- Egy barát? - Igen. De hosszú történet.
Hát, ha már itt vagy…
- Legalább elmondhatom, amit már régóta… - Ne… ne… ne…
Ne is fecséreld a szót!
Nagyon sajnálom!
Ja… sajnálod.
Nagyon… nagyon sajnálom!
[nevet]
Ja… [csettent]
[beszív]
Jól van, remek. [kifúj]
Oké, akkor meg is volnánk.
Ennyi, öhm…
Egyedül hagytál anyával, és ide menekültél…
Csak úgy eltűntél az életemből, és… sajnálod!
[szipog]
Basszus! Én ezt tényleg nem akartam.
Öh, tudod, mit? Ez hatalmas hiba volt. Ez nem megy.
- Jake! - Jó díszítést!
[ajtó becsukódik]
- Hé! - Én ezt nem bírom.
- Azt hittem, de nem fog menni. - Mi? Várj!
Csak lélegezz! Mély levegő, jó? Lélegezz!
Ha most elsétálsz, akkor ennyi. Oké?
Vége. Örökre.
- Már 35 éve vége van. Menjünk! 35 évig… - Várj! Jake!
Ha most elmész,
pontosan azt teszed, amit ő.
Érted?
Legyél te az első felnőtt a családodban, aki nem menekül el!
Kérlek!
[érzelmes zene szól]
[Scott:] Jake, erről… nagyon nehéz beszélni…
de két nappal karácsony előtt
volt az év legnagyobb hóvihara.
És Benji, mint minden évben,
alig várta, hogy feltegye a kedvenc díszét
az öreg szilfának az ágára.
Már annyiszor felmászott arra az alapzatra,
amit nektek raktam oda.
[nyög]
- Oh! - [létranyikorgás]
[Benji zihál]
[Scott:] Tudtam, hogy az ágak csúszósak lesznek.
[szél süvít]
De annyira elszánt kisgyerek volt!
[riadtan felnyög]
És én… hagytam neki, hogy feltegye a díszt.
[ág reccsen]
[Scott:] Még mindig hallom annak az ágnak… a reccsenését.
[komor zene szól]
Én voltam az apja.
Nem kellett volna hagynom.
Áprilisban
kivágtam azt a fát.
De nem segített.
[sóhajt]
Miután Noel elment…
az anyukáddal…
nem tudtunk vigaszt nyújtani egymásnak.
És végül egyikünknek mennie kellett.
Magammal akartalak hozni,
de ezt nem tudtam vele megtenni.
Már csak te voltál neki.
[sóhajt] Azt gondoltam, hogy…
ha ott maradsz…
talán újra megleli önmagát.
[sóhajt]
[szipog, sóhajt]
Tudom, hogy kicsiként szeretted felrakni az égőket.
Emlékszel még?
[kellemes, derűs zene szól]
Öh…
[zene szól tovább]
[liheg]
[Rachel:] Mondd csak… őszintén!
Szerinted bemenjünk, vagy hagyjuk őket?
[nyifog]
[vakkantgat]
Oké, hagyjuk őket! Oké. Értelek.
[az „I'll Be Home For Christmas” szól]
Amúgy… próbáltalak elérni.
Telefonáltam… hagytam üzeneteket.
- Éveken át írtam neked. - Én… én nem kaptam meg őket.
Anya sosem mondta.
- Már házas vagy? - [nevet] Házas? Nem, nem vagyok. Nem.
Elolvastam az első két könyvedet.
De a szemem már nem a régi, és a harmadikat már inkább meghallgattam.
Akkor hallottam először a felnőtt hangodat, csodás volt.
Tetszettek…
[Jacob:] Igen, emlékszem.
Benji mindig lyukas kezűnek hívott…
[beszélgetés nem hallatszik tovább]
[zene szól tovább]
[nem hallatszik]
[Jacob nevet]
[Scott nevet]
- Gyönyörű. - Igen.
Reménykedjünk!
[zene szól tovább]
[Jacob felnevet]
[nevetnek]
- Működik. - [Scott nevetgél]
- Siker! - [nyifog]
Mondtad, hogy a barátod miatt jöttél.
[Jacob:] Oh…
[zene lassan elhallgat]
[Scott:] Hé, milyen az idő?
Hát csípős!
Kész is van.
- [Ava nyifog, vakkant] - Sajnálom, kislány!
- Ez itt nem a tiéd. - [Rachel nevet]
Noelt Isten küldte.
Miután Benji meghalt,
ő volt az, aki még összetartotta a családot.
- Parancsolj! - Ó, köszönöm!
Nos, nézzétek el, de 35 éve csak magamnak készítettem ezt a chilit,
szóval fogalmam sincs, hogy mások számára ehető-e.
- Jó illata van, szóval… - Jól van, fiam. Tessék!
- [Rachel:] Finom. - Köszönöm.
[Rachel:] Mm!
- Ez több mint ehető. Nagyon finom. - [Jacob:] Mm!
- [Jacob:] Ez remek! Mm… - [Rachel:] Annyira finom!
Hát ez remek!
Szóval tudja esetleg,
hová költözött Noel, vagy hol élhet most?
[Scott:] Óh, én… igen.
Néhány éve küldött valamit. Egy pillanat.
- [Rachel:] Tényleg? - Ne haragudj, drágám!
[Ava liheg]
[távolodó léptek]
[suttog] Na, mit gondolsz?
Öhm… a szemed az övé.
Tényleg?
Igen.
Ez jót jelent.
Oké.
[halkan nevetnek]
- [Scott:] Én, öhm… Bocsi. - [Ava nyüszít]
Ezidáig tartogattam. Ne kérdezd, miért!
Oh…
Öhm…
[kellemes, lassú zene szól]
[Rachel:] Hm.
Azt írja, Ridgefieldbe költöznek a férjével, Charles Haydennel.
Noel Hayden.
[zene lassan elhallgat]
[Ava liheg]
Azt hiszem, hogy ti remek páros lennétek.
[nevetnek]
- Nem, nem. Rachel menyasszony. - Igen.
- Ó! Tényleg? - Igen, tényleg.
- Gratulálok! - Köszönöm.
Biztosan remek ember, mert te… egy elég klassz lány vagy.
- Ahogy mondod. - Ah!
- Oh, oké… [nevet] - Akkor… majd elmeséled, hogy mi történt?
Ó, persze. Persze. Köszönöm. Köszönöm szépen!
Szívesen, drágám!
Szorítson!
- Szorítok. - Köszi.
Csak egy… egy pillanat.
Én, öhm…
- Köszönöm, hogy viseled az órát. - Öhm…
Ez tényleg sokat jelent nekem.
Igen, tudom. Gyere! Gyere!
[derűs zene szól]
Jól nézel ki!
Nagyon jól.
Öhm… majd beszéljünk!
- Mindenképpen. - Oké.
[motor beindul]
[autó elindul]
[kellemes zene szól]
[vidám zene szól]
[Rachel:] Jól vagy?
Igen. Igen, jól vagyok. Köszönöm.
Remek.
[Noel:] A mai nap… megszületett a pici lányom.
És tudom, hogy soha többé nem látom.
SOHA TÖBBÉ NEM LÁTOM
„Ezért itt hagyom ezt a naplót.
Talán egy nap majd elér hozzá, és rájön, mennyire szeretem.”
MINDIG IS FOGOM
[Noel, sírva:] Mindig is fogom.
„Mindig is fogom.”
[zene szól tovább]
Remélem, hogy igaz.
Remélem, hogy tényleg szeret.
[sóhajt]
[zene lassan elhallgat]
[Rachel:] Szóval, kicsit gondolkodtam Noelen.
Először inkább hívjam, vagy csak úgy menjek oda holnap?
- Te mit… Mit javasolsz? - Hm…
Én azt javaslom, hogy aludj rá egyet!
Oké.
[nevet] Mintha tudnék.
[recepciós:] Öhm… megnézem még egyszer, hogy biztos legyen.
[csettent] Ó, egek, sajnálom, de már csak egyetlen szoba elérhető.
- Öhm… ne, öh… - Akkor kivennénk.
[nyifog]
Kivesszük?
Rendben.
- Akkor kivennénk. - [recepciós nevet] Remek.
Köszönjük!
[romantikus jazz szól]
[Rachel:] Szóval…
Öhm…
Be kell vallanom valamit.
- Bevallani? - Igen.
O-ó, mit csináltál?
Ma van a szülinapom.
- Ne… - De.
- Ma van a szülinapod? - Igen.
Viccelsz? És nem is mondod, hiszen ez, ah…
- [dadogva] Ezt mondhattad volna… - Igen.
Ez nem kis dolog. Mondhattad volna. Ezt most…
Tudod, öhm, ezt meg kell… szülinapod van, és ezt meg…
- Te most mit csinálsz? - Na mit? Megünnepeljük a szülinapodat.
Üdv! Jake Turner vagyok az Amber Suite-ból.
Azt szeretném…
Igen, az a Jake Turner. Csak… oké, köszönöm.
Nagyon kedves. Kérhetnék öntől egy szívességet?
[lassan elhalkul] Van itt egy szülinapos lány. Tudom, már késő van,
de én is csak most tudtam meg. Van tortájuk esetleg,
vagy… valami süti, amire lehet gyertyákat rakni?
- [beszéd nem hallatszik] - [zene szól tovább]
[Jacob:] Nagyszerű!
Öhm, tudja, mit? Igen, öhm… mondjuk vörösbort…
és még küldhet egy kis pezsgőt is,
mert ez egy szülinap, és a pezsgő ünneplésre van.
- Oké, csodálatos, köszönjük szépen! - [rádiót hangol]
[a Uniques „Merry Christmas Darling” című száma szól]
- Táncolunk? - [Jacob:] Tényleg?
Igen.
- Ez komoly? - Igen, gyere! Szülinapom van.
- Szülinapod van, értem, értem. Jövök. - [nevet]
- [Rachel:] Óh! - [Jacob:] Óh!
Boldog szülinapot, Rachel!
Kívánj egyet!
Már megtettem.
[zene lassan halkul, majd elhallgat]
[nyög]
[Rachel:] Kedves Jake!
Először is szeretném, ha tudnád, hogy a tegnap este gyönyörű volt.
És hazudnék, ha azt mondanám,
hogy nem gondoltam erre az első pillanattól kezdve.
De amikor felébredtem, összezavarodtam.
Nagyon összezavarodtam.
Alan tényleg nagyon szeret engem.
És ez is számít.
Te teljesen más életet élsz a bestsellerkönyvekkel
és a millió Instagram-követőddel, és én…
még csak az elején vagyok, de ezt teljesen megértem,
persze már amennyire képes vagyok.
Én olyan ember vagyok, akinek szüksége van a biztonságra.
De ha veled maradnék… még ha csodás is minden…
ezt nem kapnám meg.
Ezért… talán jobb, ha még időben szétválunk.
Mielőtt túl késő.
Legalábbis nekem.
De rájöttem másra is.
Hála neked.
Mindig is… azt hittem, hogy anya nem akart engem.
Ezért meg akartam kérdezni, hogy miért.
De most, hogy elolvastam a naplóját, már tudom, hogy szeretett engem.
És igazából csak ez számít.
Köszönök mindent.
Hogy eljöttél velem erre a vad, sorsfordító utazásra.
Soha nem fogom elfelejteni.
És végül…
téged sem foglak elfelejteni.
ST. PERCY KÓRHÁZ
- Elnézést! A nővérek hol vannak? - Uh, egyenesen, majd jobbra.
- Jó, értem. Köszönöm! - Szívesen.
Elnézést! Üdv! Merre találom Noel Haydent?
Üdv! Én vagyok.
Hívtam önöket, a férje elmondta, hogy hol találom.
Nem tudom, emlékszik-e rám, de öhm…
Jacob Turner vagyok.
Jacob?
Hű…
[Noel:] A szüleid hogy vannak?
Öhm, a szüleim, öh…
Az anyukám sajnos nemrég hunyt el.
Oh…
- Nagyon sajnálom. - Köszönöm, nagyon szomorú, de…
- De apukád… - Ő… ő jól van.
Öhm…
Igazából hosszú idő után most láttam őt először.
És jól van, még tartja magát.
Mint mindannyian.
Mint mindannyian, igen.
Öhm…
Biztosan érdekel, miért jöttem el ennyi év után.
Ez egy… hosszú és bonyolult történet, de…
Noel,
miután a bátyám… meghalt,
csak mostanában jöttem rá, mennyit segítettél a családnak.
Ahogy nekem is.
- Még nagyon pici voltál. - Még pici voltam, de ha nem lettél volna…
De ott voltam.
És átvészelted.
De most végre köszönetet mondhatok.
De most végre…
szívesen.
[Jacob:] Mm.
[sóhajt] Lenne… lenne még egy dolog… amit szeretnék neked elmondani…
Nos, a gyermeked… a lányod…
Rachel.
[érzelmes zene szól]
Egy…
csodás nő, tényleg… elbűvölő.
Szeretném, ha tudnád.
Ismered őt?
[csettent] Igen, ismerem, öhm…
[nagy levegő]
Igen, ide akart jönni, hogy megismerjen téged,
és azt hiszem, miután ezt elolvasta, már…
Már… rögtön érezte a kötődést, és…
megértett mindent.
Mindent.
[elcsukó hangon] Köszönöm, hogy ezt elmondtad.
Boldog karácsonyt!
Boldog karácsonyt, Jacob!
És, öhm… köszönöm szépen.
Ez egy becses ajándék.
És Jake…
hogy ha látod a lányomat,
megmondanád neki, hogy ha meg akar látogatni,
akkor nagyon szívesen látom?
[zene szól tovább]
Rachel…
[zene lassan elhalkul]
[karácsonyi zene szól]
[nő:] Apa már hálaadás óta ezen dolgozott.
Kíváncsi vagyok.
Ez a legszebb, amit eddig készített.
- [Rachel:] Ah… Igen? - [telefon rezeg]
Öh… na, és Alan mikor jön?
Öhm, mindjárt… mindjárt…
- Nem vagy túl lelkes, drágám. - De az vagyok, csak…
Nem tudom, a „lelkes” egy kicsit… erős szó.
Hah!
[férfi:] Egészen hajnali kettőig dolgoztam vele, hogy… jó legyen.
És sikerült is, apa, ez… tökéletes.
- Imádom. Ez… tökéletes! Köszönöm! - Mm…
[telefon rezeg]
[Rachel sóhajt]
[telefon elhallgat]
Kicsim, nem akarsz beszélni Alannel?
Nem, nem arról van szó, csak most…
Nem tudom, most épp… majd… majd beszélek vele később,
mert még… rendezni kéne néhány dolgot.
Rendezni néhány dolgot? Azt hittem, kibékültetek.
Ó, igen. Igen, csak tudod,
mostanában egy kicsit ingatag a… dolog.
Ez kezd egy kicsit úgy hangzani, mint az a szivar eljegyzési gyűrű.
- Apa, elég! De komolyan. - [telefon rezeg]
Öhm… bocsánat, egy pillanat, mindjárt jövök.
[karácsonyi zene a háttérből szól tovább]
[sóhajt] Jake, ne hívogass, kérlek!
Addig hívogatlak, amíg nem beszélünk.
[Rachel:] Én nem akarom ezt!
Oké? Én…
Most leteszem a telefont, jó?
Kérlek, ne próbálj megkeresni, rendben?
[halk kutyaugatás]
Késő.
[sóhajt] Miért csinálod ezt?
Ezt komolyan kérdezed?
Nem megyek ki.
Nem, nem lehet.
Miért? Miért nem? Mitől félsz? Mi fog történni?
Jake, te ezt nem értheted.
Figyelj, végre találtam valakit, aki…
akire tényleg…
akire számíthatok. És…
Talán nem tökéletes, de én őt akarom.
Nekem ő kell.
Érted?
Szeretném, ha megértenéd.
Megértelek. Teljesen megértelek.
Tudom, hogy…
már nincs szükséged olyan dolgokra, mint régebben.
Figyelj rám, én…
Én mindig is egyedül akartam lenni.
A bizalom mindkettőnk számára… nehéz.
Nehezen engedsz közel másokat,
értem, de most itt vagyok, itt állok veled szemben,
az egyetlen barátommal ezen a világon,
és azt a nőt nézem, akit szeretek!
És arra kérlek…
hogy bízz bennem, mert megbízhatsz bennem.
Csak engedj közel, kérlek!
Bízz bennem!
Vagy mondd,
hogy nem szeretsz!
[autó közeledik]
Jake, ez Alan. Menned kell.
Csak mondd, hogy… nem szeretsz, és elmegyek!
Nem szeretlek.
[szomorkás zene szól]
[Jacob sóhajt]
[a rádióból karácsonyi zene szól]
[zene lassan elhallgat]
[sejtelmes zene szól]
KEDVES JAKE!
[szipog]
[sóhajt]
DE LEGINKÁBB TE HIÁNYZOL. MINDENNAP.
HÍVJ BÁRMIKOR! NAGYON SZERETLEK.
MINDIG A FIAM LESZEL
[szipog]
[kopognak az ablakon]
Láttuk a furgont, gondoltuk, boldog karácsonyt kívánunk.
Ó, köszönöm!
Igen, összepakolok pár dolgot,
bezárok, és… elindulok.
Van kedve átjönni vacsorázni? Örömmel vennénk.
Igen, így van. Meghívtunk néhány embert.
Karácsonyi vacsora. Minden, ami kell.
Szívesen mennék, de indulok, mielőtt még csúszóssá válnak az utak.
Milyen volt apáddal találkozni?
Öhm, egyébként…
jobb volt, mint vártam. Sokkal jobb, igazából.
- Én mondtam. - [Jacob:] Igen.
És Rachel és az anyja?
Talán az is meg fog oldódni.
Nos, ezek remek hírek. Örülök.
Ó, a fenébe… be kell pácolnom a sonkát.
Biztos nem marad?
Oh! Nos, akkor boldog karácsonyt, fiam!
- Jó pácolást! Viszlát! - [Ellie:] Mindjárt megyek.
Gyere be!
[ajtó becsukódik]
És te és Rachel?
Öhm, hát, öh…
Nem? Tényleg?
Pedig azt hittem…
Ahogy Kerouac mondta:
„Úgyis sírás a vége.”
De kiheverem, és Rachel is rendben lesz.
Hát persze.
Boldog karácsonyt!
Az enyém?
Mit festettél?
Ó, Ellie… [sóhajt]
Öh…
A fát is…
Itt van a fa is?
Igen.
Szép emlékeim vannak erről a házról.
- Ahogy Benjivel játszottatok az udvaron… - [Jacob] Mm…
[csettent] A szüleid…
Boldog karácsonyt!
- Ó… - [Ellie:] Minden jót!
Nektek is! Vigyázzatok magatokra! És köszi, ez nagyon különleges.
[érzelmes zene szól]
[sóhajt]
[ugat]
[liheg]
[örömteli zene szól]
[zene szól tovább]
[karácsonyi zene szól]
RICHARD PAUL EVANS REGÉNYE ALAPJÁN
[A „Christmas in Connecticut With You” szól]
[dal lassan elhallgat]
[vidám zene szól]