Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Crăciunul e aproape.
‎După ziua aceea, știu că viața mea ‎nu va mai fi niciodată la fel.
‎Mi-e cam frică.
‎Sincer, sunt foarte speriată.
‎Ce se va întâmpla cu mine, cu noi?
‎Mai e și micul Jacob.
‎Cum rămâne cu el?
‎Sper doar să-i fie bine.
‎Iată-l!
‎Ce faceți? Ne vedem înăuntru. ‎Mulțumesc că ați venit.
‎În volumul cinci ‎vom afla adevărul despre Camille?
‎Face parte din Rezistența Franceză, ‎cum susține?
‎- Sau e spioană nazistă? ‎- Am tot oscilat între variantele astea.
‎Faceți-o eroină! E mult mai romantic.
‎Dar spionii sunt mai sexy.
‎Știți ce? Agent dublu.
‎Puteți scrie „pentru Sherri”, vă rog? ‎Eu sunt Sherri.
‎Cu „i” sau cu „y”?
‎Cu… oricare dintre ele.
‎Mă recunoașteți, ‎non‎? Volumul trei.
‎Mais oui! Camille Toussaint! ‎Comment allez-vous?
‎Très bien, monsieur. Très bien.
‎Joyeux Noël, Camille!
‎Merci beaucoup.
‎- Cu dedicație pentru Todd și Mark? ‎- Desigur.
‎Mark și Todd, mai bine. ‎Eu am citit-o primul.
‎Nu mai știi? O am de la soră-ta.
‎- Nu, eu o am de la soră-ta. ‎- Băieți, știți ce?
‎Voi semna două cărți, ‎câte una pentru fiecare. Bine?
‎Fac eu cinste. Poftim!
‎Rămâneți în oraș de sărbători?
‎Mă tem că nu. ‎Fata mea, Ava, mă așteaptă acasă.
‎Nu știam că sunteți…
‎E o femeie foarte norocoasă.
‎- Crăciun fericit! ‎- Asemenea.
‎Ava! Am venit acasă, scumpo!
‎Ava!
‎Vino încoace, dragule! ‎Ce mai faci? Vino! Salutare!
‎- Bun venit acasă, dle Jacob! ‎- Mersi, Svet.
‎Ce faci? Salutare!
‎Totul e în regulă aici? Da?
‎- Da. Frigiderul e plin. Ava e spălată. ‎- Bine.
‎Aduc lemne de foc.
‎Și scrisorile de la admiratori.
‎- Mai multe decât la ultimul volum. ‎- Mamă! Scrisori.
‎- Am treabă două săptămâni de acum. ‎- Da.
‎Mulțumesc că te-ai îngrijit de casă.
‎Era să uit.
‎Ăsta e pentru tine, Svetlana.
‎Sărbători fericite!
‎- Mulțumesc pentru tot. ‎- Și eu.
‎Vă descurcați, dle Jacob?
‎Dacă mă descurc? Sigur, ca de obicei.
‎Dar mereu singur.
‎Știi că așa prefer să fiu.
‎În plus, o am pe minunata mea Ava. ‎Îmi țin ea de urât.
‎- Ne vedem la anul, dle Jacob! ‎- Da. Ne vedem… știi tu.
‎Ava, vino aici!
‎Ia să vedem ce avem aici!
‎Așa. E bine.
‎Sună foarte bine.
‎- Alo! ‎- Bună ziua! Jacob Turner?
‎Da, eu sunt,
‎dar nu vreau covoare curățate, ‎credit ipotecar sau…
‎Scuze, dle Turner! ‎Nu am vrut să las un mesaj.
‎Mă numesc Matt Segreto. Sunt avocat.
‎Să ghicesc: un client susține ‎că i-am furat o idee.
‎Nu.
‎Sunt executorul testamentar al mamei dv.
‎N-am înțeles. Sunteți… Ce ați zis?
‎Îmi pare rău că vă dau eu vestea.
‎S-a stins săptămâna trecută.
‎Credeam că știți.
‎Nu știam.
‎Nu mai vorbisem de mult cu mama.
‎Relația noastră era
‎complicată.
‎Înțeleg.
‎V-a lăsat totul dv., ‎inclusiv casa și mobila.
‎Trebuie să semnați niște acte.
‎Ne putem întâlni ‎la Bridgeport săptămâna viitoare,
‎dacă e posibil.
‎- Dle Turner! ‎- Bună!
‎Matt Segreto.
‎Mulțumesc că ați venit.
‎- Condoleanțe! ‎- Mulțumesc.
‎Sigur aveți multe amintiri de aici.
‎Nici nu vă imaginați.
‎- Vă rog… ‎- Da.
‎Atenție!
‎Măiculiță!
‎Vecinii ziceau că nu prea ieșea ‎și nu-i primea în casă când veneau.
‎Acum știu de ce.
‎Ar trebui să fie un pian pe aici.
‎Da. Conform inventarului, ‎e un Steinway, model S, 1940.
‎Valorează vreo 40.000.
‎O să faceți multe drumuri la gunoi.
‎Să vă chem o autospecială?
‎- Da. Mulțumesc. ‎- Da.
‎Și, dle Turner…
‎Jake.
‎Nu vreau să te deranjez, ‎dar soția mea e o mare admiratoare…
‎Bine.
‎Noi, bărbații de rând, nu suntem ‎la fel de afabili precum cei din cărți.
‎Tipii ăia nu există, Matt.
‎Da. Spune-i asta soției mele!
‎O cheamă Mercedes.
‎Ca pe mașină.
‎- Da. Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎Hai, scumpo!
‎Ești gata? Urcă!
‎Bravo!
‎O interpretare minunată.
‎Ellie, tu ești?
‎Jacob, ai venit!
‎Sigur că da.
‎Bănuiam că vei trimite ‎un asistent sau ceva,
‎fiindcă ești celebru acum.
‎Uneori trebuie să vii personal. ‎Mă bucur să te văd. Arăți grozav.
‎Și tu. A trecut mult timp. ‎Cam 20 de ani, cred.
‎- Aveai cam 18 ani când ai plecat. ‎- Aveam 17.
‎A fost o perioadă grea pentru tine.
‎Da, a fost.
‎Știam că vei ajunge scriitor.
‎Erai un copil interesant, cu o imaginație ‎minunată. Și îți plăceau cuvintele.
‎Stăteam ore întregi în casa ta ‎și jucam Scrabble pe internet.
‎Când mama ta avea câte o zi proastă.
‎- A avut multe zile proaste, nu? ‎- Nu a mai fost niciodată la fel.
‎Nimeni n-a mai fost.
‎Sunt pricepuți.
‎- Minunat! ‎- Grozav! Mulțumesc.
‎- La revedere! ‎- Pa!
‎- Mai pictezi? ‎- E ca și cum ai întreba dacă mai respir.
‎Mă bucur că ne-am revăzut.
‎Mă pregăteam să plec. Trebuie să…
‎Vin și mâine, să mă apuc de altă cameră.
‎Cred că e dificil ‎să-i răvășești lucrurile.
‎Da. Ce spunea Robert Frost?
‎„Nu scapi de probleme ‎decât înfruntându-le”, nu?
‎Deși sunt sigur că n-a întâlnit ‎un colecționar compulsiv.
‎Bănuiesc că nu.
‎CU NOI PENTRU PUȚIN TIMP
‎Singurătatea mă apasă.
‎Și mi-e dor de tine.
‎Doamne! Nu se poate!
‎Serios, mamă?
‎Ce e?
‎Îți mai plac sendvișurile ‎și supa de roșii?
‎- Mă gândeam eu că te-a luat foamea. ‎- Glumești? Sunt lihnit.
‎- Îi place supa de roșii? E bine? ‎- Da. Poți să-i dai.
‎Poftim!
‎- Chiar că-i place. ‎- Da.
‎Nu știm cum să-ți mulțumim. Nu, Ava?
‎- Menționează-mă în carte! ‎- Stai! Mi-ai citit romanele?
‎Cred că-s singurul cititor ‎care recunoaște unele personaje.
‎Cum ar fi?
‎- În ‎Ochii verzi. ‎- ‎Ochii verzi din Paris.
‎Da. Fotografa frumoasă și robustă, ‎care are o cădere nervoasă.
‎Era destul de evident, nu?
‎Am mai recunoscut un personaj ‎din ‎Ultimul miez de noapte.
‎Tatăl soldatului.
‎Un personaj secundar, ca în viața reală.
‎N-ai doar amintiri urâte, ‎dacă încă porți ceasul ăsta.
‎Știi că a venit ‎la înmormântarea mamei tale?
‎Ca un ultim omagiu, ‎dar sigur spera să dea de tine.
‎Nu cred…
‎Mă îndoiesc.
‎Iar înmormântarea a fost…
‎E de înțeles, dar nu mai contează.
‎A trecut. Acum suntem aici.
‎Mulțumesc.
‎- Pot să te întreb ceva? ‎- Da.
‎- E ceva personal. ‎- Sigur.
‎Sunt prea bătrână?
‎- E… Asta e întrebarea ta? ‎- Da.
‎Nu, nici vorbă.
‎- Serios? ‎- E perfect.
‎Ai încercat așa ceva? Aiurea! Sigur că nu.
‎Fac femeile coadă la ușa ta.
‎Nu e nicio coadă la ușa mea.
‎Am văzut și eu revistele. ‎Ieși cu vedete de cinema.
‎Sunt în stare să tipărească orice.
‎Nu, n-am încercat aplicațiile de ‎dating, ‎dar tu ar trebui s-o faci.
‎Nu știu ce să scriu.
‎- Profilul? ‎- Da.
‎Știu eu un scriitor. Se poate?
‎- Îmi scrii tu profilul? ‎- Cu mare plăcere.
‎CONFIDENȚIAL
‎Intră, Ellie! E descuiat.
‎Bună!
‎Nu ești Ellie.
‎Nu sunt.
‎- Credeam că ești vecina mea. ‎- Scuze!
‎- Ai mai fost aici, peste drum? ‎- Da, eu eram.
‎Nu sunt o hărțuitoare dubioasă, ‎dacă asta crezi.
‎N-am crezut asta. ‎Poți să intri și să închizi ușa?
‎Sigur că da.
‎- Cu ce te pot ajuta? ‎- Bună! Ce băiat cuminte!
‎E fată, de fapt. O cheamă Ava.
‎Ce nume super! Bună, Ava!
‎E locuința Turner, nu?
‎Cam așa ceva. Sunt Jake Turner.
‎Super! Îmi pare bine, dle Turner.
‎Sunt Rachel Campbell ‎și motivul vizitei mele…
‎Scuze, e cam complicat. ‎Încerc să-mi găsesc mama.
‎Cred că dumneata m-ai putea ajuta.
‎Cred că a locuit aici odinioară. Sper…
‎Aici, în casa asta?
‎Da. Înainte să mă aibă pe mine.
‎E casa lui Scott și Lois Turner?
‎Da, părinții mei.
‎Bun. Mama mea a locuit aici. ‎Lucra pentru ei.
‎Pentru părinții mei?
‎Din câte îmi dau seama, a fost bona lor.
‎Hopa! Nu, nu!
‎Stai așa!
‎Ce frige!
‎- Ai nevoie de ajutor? ‎- Nu, am totul sub control.
‎Bine.
‎- Asta e. ‎- Bine.
‎Ce vânt o aduce ‎pe Nancy Drew în casa Turner,
‎dacă nu te superi?
‎N-a fost ușor. ‎Dosarul de adopție e secret.
‎Am un prieten la Arhiva din Connecticut. ‎Nu-mi putea spune cum o cheamă,
‎dar mi-a dat ultima ei adresă cunoscută, ‎care era aceasta.
‎Înțeleg, dar îmi pare rău.
‎Mă pregăteam să plec. ‎Aș vrea să te pot ajuta.
‎- Dar nu cred că pot. ‎- Înțeleg.
‎Trebuie să învăț să mă ridic de la masă.
‎Nina Simone.
‎Exact. E fenomenală.
‎- E printre preferatele tale? ‎- Da.
‎- Mai ai și altele? ‎- Peggy Lee, Ella, Lady Day.
‎- Aretha. ‎- Nu uita de Gladys!
‎Gladys, cea mai tare. Tatăl meu…
‎A fost muzicologul meu, mi-a zis de toți. ‎Little Richard, Marvin Gaye.
‎- Marvin. S-a stins când eram mic. ‎- În ’84.
‎Da. Exact.
‎- Ești muzician? ‎- Nu, sunt…
‎- Scriu ocazional. ‎- Da? Super! Ceva cunoscut?
‎Știu și eu… Nu cred.
‎- Nu? Crezi că mi-ar plăcea? ‎- Probabil că nu.
‎Artist în devenire? Înțeleg.
‎Fiecare cu problemele lui.
‎Foarte adevărat.
‎- Scuze că nu te-am putut ajuta. ‎- Da. Nu te scuza!
‎Sincer, să fiu în casa ‎în care a locuit cândva îmi dă…
‎Nu știu, mă simt mai aproape de ea.
‎- Da? ‎- Da.
‎În fine… Mulțumesc.
‎Mulțumesc. Da.
‎Hopa! Crăciun fericit!
‎- Crăciun fericit și ție! ‎- Mersi.
‎Stai! Ellie…
‎Rachel!
‎Rachel, stai!
‎Am o idee.
‎Vecina mea locuiește de mult aici. ‎Cred că ea…
‎Și eu simt la fel.
‎N-a durat mult deloc.
‎Ce?
‎Nimic. Îți explic eu.
‎Îți dau numărul meu de telefon ‎și îmi dai mâine un mesaj.
‎- Discut eu cu ea între timp. ‎- Ar fi grozav.
‎De fapt, mai bine aștept până vine.
‎- În mașină. ‎- Sigur? Ar putea să întârzie.
‎- Dacă tot sunt aici… ‎- Bine.
‎- Da.
‎Mulțumesc.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ce e?
‎Ți-e foame? Voiam să mănânc ceva. ‎Dacă ți-e foame…
‎Frumos! Deci vii des aici?
‎N-am mai fost de ani buni,
‎dar mama mă aducea des ‎pe aici când eram mic.
‎- Îi plăcea mult. ‎- Înțeleg de ce. E frumos.
‎Bun-venit la Trattoria Toscana! Sunt ‎Vittorio. Să vă prezint specialitățile?
‎Le repetați și în engleză?
‎Nu, e în regulă. Iau ce ia și ea.
‎Și un pahar cu vin.
‎- Vrei? ‎- Nu.
‎Ești sigură?
‎- Ce-ai comandat ultima oară? ‎- Doar…
‎- Note separate. ‎- Separate?
‎Ești scriitor și respect asta.
‎Părinții mei sunt artiști. ‎Fac bijuterii și le vând.
‎Îți dai seama că știu ce înseamnă ‎să nu poți plăti o notă.
‎Deci e mai bine să…
‎Sigur înțelegi de ce, uneori…
‎- Mulțumesc. Frumos din partea ta! ‎- Sigur.
‎Cum de vorbești perfect italiană?
‎Știu și franceză și germană, ‎chiar și un pic de mandarină.
‎- Mandarină? ‎- Puțin.
‎Nu te păcălesc!
‎- Studiez limbi străine. ‎- Am înțeles. Super! Nu ai ocazia…
‎Mulțumesc mult.
‎Și cu ce te ocupi, mai exact?
‎Am aplicat pentru un post ‎de traducătoare la Națiunile Unite.
‎- Nu prea am șanse. ‎- De ce nu?
‎Nu e așa peste tot?
‎- Scuze, trebuie să răspund. O clipă! ‎- Sigur. Nicio problemă.
‎Ne vedem la masă. ‎Bun-venit acasă, străine!
‎Dion! Ce mai faci?
‎- De când nu ne-am mai văzut? ‎- Dintr-a 12-a.
‎Da, ai dispărut. ‎Unde ai fost la facultate?
‎N-am fost. ‎Am făcut școala vieții la Paris.
‎Da. Ești neschimbat.
‎Dar mai bogat.
‎Îți ecranizează noul roman?
‎Nu știu. Așa se zvonește.
‎- Eroul local! ‎- Mulțumesc mult. Ești foarte amabil.
‎- Mi-a părut bine. ‎- Și mie.
‎Scuză-mă! Unde rămăseserăm?
‎Tocmai…
‎Un potențial post la ONU.
‎Da, e…
‎Nu știu. Ar putea fi dificil ‎cu noua slujbă.
‎- Poate va trebui să ne mutăm. ‎- Cine?
‎Eu și Alan.
‎- Cine e Alan? ‎- Scuze! Alan e logodnicul meu.
‎Ești logodită?
‎- Da. ‎- Felicitări! Ador iubirea.
‎- Super! Mulțumesc. ‎- Noroc! E minunat.
‎N-am stabilit încă data.
‎Alan vrea, dar, dacă obțin slujba asta…
‎Să vedem cum ne descurcăm. ‎Nu ne-am ales nici verighetele.
‎Am fost săptămâna trecută ‎și n-am putut alege nimic.
‎Am plecat și…
‎A fost frumos. ‎În drum spre casă, mi-a dat ăsta.
‎- Ce e? ‎- E…
‎Un inel de trabuc.
‎Inelul ăsta aiurit a fost o ușurare.
‎Nu sunt genul de fată ‎ahtiată după diamante.
‎Adevărul e că am ceva rezerve ‎și în privința noțiunii de logodnă.
‎Îmi place siguranța oferită,
‎dar te cam simți cu spatele la zid, știi?
‎Da, eu am evitat toată viața ‎să fiu cu spatele la zid.
‎La mine e complicat. ‎Alan e foarte tradiționalist.
‎E important să respecți dorința ‎celuilalt, nu? E avocat de drept fiscal.
‎E foarte bun în ceea ce face ‎și foarte precis.
‎Va plănui nunta ‎până în cel mai mic detaliu.
‎Totul va merge strună.
‎Un lucru mai spun și apoi tac. ‎Eu și Alan ne completăm reciproc.
‎Iar asta e… Asta e și ideea, nu?
‎Nu sunt expert pe tema asta, ‎dar cred că da.
‎Eu sunt, din păcate.
‎Fiind adoptată, eu…
‎Încerc mereu să umplu un gol.
‎Caut siguranță și devotament.
‎De aceea, dacă o găsesc ‎pe mama mea naturală…
‎Sper să alung ‎starea de incertitudine din viața mea și…
‎- Nu știu. ‎- Te vei elibera.
‎- Da. ‎- Hai!
‎Îmi plăteam consumația cu plăcere.
‎A fost plăcerea mea. ‎Mâncare bună, companie plăcută.
‎O întâlnire de trei ore.
‎Universul îi răsplătește pe cei curajoși.
‎O să mai golesc o cameră.
‎Chiar mă întrebam ceva.
‎Crezi că e posibil
‎ca ai tăi să fi păstrat ‎vreun obiect al mamei mele?
‎O felicitare, o poză?
‎Ceva?
‎- Cu grijă! ‎- Bine.
‎- O ții bine? ‎- Da.
‎- Aici e foarte bine. ‎- Așa.
‎- E un cadavru acolo? ‎- Sincer, mi-e frică să mă uit.
‎Cine a cântat?
‎Mama m-a obligat ‎să iau lecții în copilărie.
‎- La început îl detestam. ‎- Și apoi?
‎Se bucura să mă audă cântând, așa că…
‎Îmi cânți și mie ceva?
‎- Să-ți cânt? ‎- Serios.
‎E un pian frumos, vreau să aud cum sună.
‎Te rog!
‎Bine. A trecut ceva vreme, ‎deci mi-am pierdut îndemânarea.
‎Fiindcă mama ta e singură
‎Am încercat în zadar
‎Niciodată să nu-ți mai spui numele
‎Când ai plecat, mi-ai frânt inima
‎Nu credeam că ne vom despărți
‎În fiecare oră din zi ‎Mă vei auzi spunând
‎Scumpo, te rog să vii acasă
‎Acasă
‎Scumpo
‎Te rog să vii acasă
‎Uimitor!
‎Dragoste tânără.
‎- Bună! ‎- Cum a fost întâlnirea?
‎A mers bine.
‎Doar „bine”?
‎Foarte bine.
‎- Rachel, amica mea. ‎- Îmi pare bine.
‎Are o întrebare ‎la care doar tu poți răspunde.
‎Sigur că mi-o amintesc.
‎Era bonă și locuia cu ei. ‎Bonă cazată în casă.
‎Da.
‎Era foarte tânără. Avea cel mult 18 ani.
‎S-a mutat înainte să se nască copilul.
‎Mai știi cum o chema?
‎Bună întrebare.
‎Parcă era ceva legat de Crăciun.
‎Christina sau Joy.
‎Nu mai țin minte. ‎Dar știi cine și-ar aminti?
‎- Cine? ‎- Tatăl tău.
‎Nu. Nu vreau să… Nu.
‎Acum locuiește în Vermont.
‎În munți, într-un orășel ‎numit Cornwall Bridge.
‎- E departe de civilizație. ‎- De unde știi toate astea?
‎Am discutat pe îndelete la înmormântare.
‎Nu cred că ar fi rău să iei legătura…
‎N-ar fi rău? Ba da, ar fi. ‎N-am mai vorbit de 35 de ani.
‎Știu asta, dar…
‎Nu. Eu… Scuzați-mă!
‎Îmi pare rău.
‎Jacob… Acum știi ‎de ce a stat departe atâta timp.
‎Ar fi bine dacă ar trece peste asta.
‎- Rachel! Stai! ‎- Ce?
‎- Ascultă! ‎- Ce e?
‎Poate te-a speriat ‎reacția mea la discuția despre tata.
‎Jake, nu-mi datorezi nicio explicație.
‎Sunt o străină care a venit la ușa ta. ‎Nu-mi datorezi nimic.
‎Deja m-ai ajutat mult, ‎așa că îți mulțumesc.
‎Și sper să ai un Crăciun minunat.
‎Pleci acasă?
‎Nu, mă duc la Cornwall Bridge,
‎să aflu dacă am contat pentru ea. ‎Poate e valabil și la tine, cu tatăl tău.
‎Dacă l-aș revedea, n-aș ști ce să-i spun.
‎Dacă ai chef de o plimbare,
‎putem încropi ceva.
‎Hai!
‎Urcă!
‎Pleci. Gata, te îndrepți spre casă?
‎Da și nu, de fapt.
‎- Ce faci? Jake Turner. Încântat. ‎- Ian Page. Încântat.
‎- Sunt un mare admirator. ‎- Mulțumesc.
‎I-am spus lui Ian ‎că tu mi-ai redactat profilul.
‎M-a pus să scot chestiile deșucheate.
‎S-o întâlnesc pe Eleanor ‎e cea mai frumoasă surpriză de Crăciun.
‎Ian e prim-violonist ‎în Orchestra Hartford.
‎- Da? E impresionant. ‎- Mulțumesc, amice.
‎Când te-am întrebat dacă pleci, ‎de ce ai zis „da și nu”?
‎Da, plec. Dar nu mă duc acasă. ‎Rachel trebuia să ajungă…
‎- Iat-o! Bună! ‎- Bună!
‎M-ați convins. Împreună.
‎Mă duc la tata.
‎Jacob.
‎Bravo ție!
‎Universul îi răsplătește ‎pe cei curajoși, nu?
‎Ești pregătit?
‎În niciun caz. Tu?
‎Nu.
‎Să mergem!
‎N-ar fi mai simplu cu Waze?
‎Ba da, desigur.
‎Dar hărțile sunt mult mai frumoase. ‎Ceva tactil, într-o lume virtuală.
‎Da, știu. Am o idee ‎pentru o carte despre asta.
‎- O poveste gen Stephen King. ‎- Da?
‎Uite la ce mă gândeam.
‎- E un cuplu în luna de miere. ‎- Așa.
‎Într-o mașină închiriată. GPS-ul e posedat ‎sau a fost accesat de fostul iubit.
‎Mai degrabă așa.
‎Oricum ar fi, ‎GPS-ul îi pune în pericol de moarte.
‎Detești ideea? E proastă, nu?
‎Nu. De fapt, chiar îmi place.
‎Dar ce urmează, ‎după ce sunt în pericol de moarte?
‎Până aici am ajuns. N-am scris nimic.
‎Cum zicea tata, ‎„nicio idee creativă nu e irosită”.
‎- Asta e ideea. ‎- Îmi place.
‎- Peste 5 km, intră pe I-91 Nord. ‎- 91 Nord. S-a făcut.
‎Alan se enervează când îi dau indicații.
‎- Serios? ‎- Cică nu-i trebuie copilot.
‎Eu am nevoie de ajutor la navigație.
‎Apropo de Alan,
‎ce părere are despre slujba ‎de la New York la care ai aplicat?
‎De fapt, încă nu…
‎Nu i-am spus încă.
‎- Și ce zice de Cornwall Bridge? ‎- Nu e încântat.
‎De fapt, s-a cam enervat.
‎Da. Să ghicesc: e supărat că te duci ‎cu tipul pe care abia l-ai cunoscut.
‎Nu chiar. L-a deranjat…
‎Banii de benzină au fost problema.
‎- E o ciudățenie de-ale lui Alan. ‎- Bine.
‎Nu e mare lucru. ‎În cele din urmă, chiar nu contează.
‎Stai! Mă simt jignit. ‎Deci nu-i pasă de mine.
‎- Doar de banii de benzină. ‎- Nu știe de tine.
‎Nici eu nu știam mare lucru, se pare.
‎- Adică? ‎- Te-am căutat pe Google, în sfârșit.
‎Încetează!
‎Am tot amânat momentul. ‎Nu-mi place să caut lumea.
‎E lipsă de tact.
‎- Dar mă bucur că am făcut-o. ‎- Nu.
‎Acum știu că ești ‎un mare autor de bestsellere.
‎- Deci… ‎- „Mare autor” e cam mult spus.
‎- Cinci milioane de cărți vândute… ‎- 5,5, dar cine le numără?
‎Și cel mai bun roman din ‎New York Times.
‎- Am avut noroc. ‎- Tradus în 30 de limbi.
‎E clar, ești celebru, dar…
‎Iar eu mă temeam ‎că n-ai cu ce să-ți plătești consumația…
‎Îmi dai portofelul? E în spate, în rucsac.
‎Mulțumesc frumos.
‎IULIE 1987
‎Jake, știi ce e ăsta?
‎Era într-o cutie de la mama, ‎etichetată cu „Confidențial”.
‎Am luat-o fără să o deschid. Ce e?
‎Ascultă!
‎„Numele meu e Noel Ellis.”
‎„Am 17 ani și urmează să nasc.”
‎E jurnalul mamei mele.
‎Sunt sigură.
‎O cheamă Noel. Nu-mi vine să cred!
‎Nu pot să…
‎„Părinții m-au trimis să nasc departe. ‎Le e rușine de mine.”
‎Și de copilul pe care-l voi aduce pe lume.
‎Așa că plec.
‎„Spun că e greșit ‎ca o femeie necăsătorită să nască.”
‎„Că nu e voința Domnului.”
‎Dar Dumnezeu nu ne iartă greșelile?
‎Toți cei în care am încredere ‎m-au abandonat.
‎„Dar familia asta amabilă ‎m-a angajat ca bonă.”
‎Familia Turner are patru membri.
‎„Scott, Lois și băieții lor, ‎Benjamin și Jacob.”
‎Benji are șapte ani și multă energie.
‎Jake are patru ani. E foarte liniștit.
‎Îți amintești ceva? Știu că erai mic, dar…
‎Nimic.
‎Îi place să-i citesc ‎din seria ‎Magic Tree House.
‎Unde e Ben?
‎A fost un viscol. ‎Era în preajma Crăciunului.
‎Aveam un ulm uriaș în curtea din față.
‎Lui Benji îi plăcea ‎să se cațăre în el tot timpul.
‎În seara aia, a vrut să urce ‎cât mai sus în copac…
‎Nu știu de ce
‎Nu e soarele pe cer ‎Nori de furtună
‎Scuză-mă! Mă emoționez ‎când vorbesc despre el.
‎Nu te scuza! Te înțeleg perfect.
‎Mulțumesc.
‎Au trecut mai mult de 30 de ani. ‎Ar trebui să-mi vină mai ușor.
‎Știi zicala „timpul vindecă orice rană”?
‎Nu-i adevărată.
‎Au trecut două luni deja
‎și încă nu știu nimic ‎de părinții mei sau de Peter.
‎„Într-o zi, în camera mea, ‎plângeam fără încetare…
‎Am auzit o bătaie ușoară în ușă.
‎„Era micuțul Jacob.”
‎A lăsat capul pe umărul meu, ‎de parcă ar fi înțeles totul.
‎Îl iubesc din ce în ce mai mult pe puști.
‎Știu că n-ar trebui ‎să am un preferat, dar…
‎O New York în sânge.
‎Un platou vegetarian, fără ardei, ‎morcovi, ceapă, cu sos separat.
‎Mulțumesc. Perfect.
‎Pot să te întreb ceva?
‎- Te pot opri? ‎- Nu.
‎De ce e singur ‎un tip de succes și arătos, ca tine?
‎- Arătos? ‎- Nu schimba subiectul!
‎- Cred că-mi place să fiu singur. ‎- E mai sigur așa. Înțeleg.
‎Tu ești logodită.
‎Există chestia aia cu atracție ‎și respingere alternative.
‎„Vino mai aproape! Vreau să fiu singură.”
‎Am avut relații în trecut, ‎nu mă înțelege greșit.
‎Unele chiar au fost serioase.
‎Dar, până la urmă…
‎Până la urmă, ‎nu eram ceea ce-și doreau, înțelegi?
‎Poate nu erau ele ce-ți doreai tu.
‎Ce șanse avem să trecem de pas ‎înainte să vină furtuna?
‎- Astă-seară? ‎- Da.
‎Aș zice că sunt cam…
‎zero.
‎- La sută? ‎- La sută.
‎Ia tu camerele! ‎Cred că Ava vrea să se plimbe.
‎- Da. 20 de minute? ‎- Da.
‎Bine.
‎- Salut! ‎- Bună, străino!
‎Voiam să-ți cer iertare ‎pentru seara trecută.
‎Faza asta cu găsirea mamei tale…
‎Alan, nu-ți face griji, e în regulă.
‎Ascultă, în legătură cu planurile noastre,
‎am o idee pentru petrecerea de logodnă.
‎Da?
‎Știi restaurantul mexican ‎pe care-l adori, Casa Frida?
‎E liber de Ziua Îndrăgostiților și e ‎perfect pentru o petrecere de logodnă, nu?
‎În plus, ne oferă un preț fenomenal.
‎Sună grozav.
‎Da? Am de gând să le dau ‎un avans mâine-dimineață.
‎Alan, putem să…
‎Să mai așteptăm cu Casa Frida?
‎Până mă întorc.
‎Sigur, scumpo. Da, cum vrei tu.
‎- Când te întorci? ‎- Curând.
‎Bine. Te iubesc!
‎Și eu.
‎- Aveți noroc. Mai am două camere. ‎- Excelent!
‎Dacă ar fi o ‎rom-com‎, ‎ar mai fi una și ar trebui s-o împărțim.
‎Rom-com‎?
‎Comedie romantică.
‎- Da. ‎- Exact.
‎Dacă ajută cu ceva, ‎camerele comunică între ele.
‎Scuze! Închideați.
‎Mă duceam la concurs, ‎dar nu mă grăbesc. Vă pot ajuta?
‎Aveți vreo carte de Jacob Turner?
‎Desigur. La ce volum ați ajuns?
‎Sunt la început. Nu știu.
‎Vreți primul volum, ‎Ochii verzi din Paris‎. Cred că îl am.
‎Grozav! Despre ce e vorba?
‎Parisul anilor ’40.
‎Rezistența franceză, spionaj, ‎iubire interzisă.
‎Sună…
‎Captivant, nu? Așa și e, credeți-mă.
‎Creează o lume de ai impresia ‎că ești acolo, alături de personaje.
‎E incredibil de captivantă.
‎De-aia nu rezistă mult în stoc.
‎Ca să vezi! Aveți noroc.
‎Mulțumesc.
‎Nu e rău.
‎Nu. Și scrie aproape ‎la fel de bine pe cât arată.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ce părere ai? Mergem în cameră sau…
‎„Sau”, fără îndoială.
‎Da. Hai!
‎VĂ AFLAȚI ÎN MAPLE FALLS
‎Crăciun Fericit!
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎- Ia uite! ‎- Ia te uită! Bună! Ce drăguț e!
‎Lasă-l, că devine geloasă!
‎- Incredibil! ‎- Îmi place mult aici.
‎- Ce faceți? ‎- Bună!
‎- Se poate? ‎- Absolut.
‎- Mulțumesc. Cadou? ‎- Din partea casei.
‎- Mersi. ‎- Ce oraș!
‎- Grozav! ‎- Sărbători fericite!
‎De când n-am mai văzut filmul ăsta…
‎- Eu nu l-am văzut. ‎- Glumești! O să-ți placă.
‎Mă scuzați. Sunteți împreună?
‎Nu.
‎Da? Eram doar…
‎Da, suntem.
‎Foarte tare.
‎Ești bine?
‎O să-mi scutur ghetele ‎de praful acestui târgușor
‎și plec să văd lumea. Italia, Grecia…
‎Vai! Cred că e cel mai bun film ‎pe care l-am văzut.
‎Se întreba dacă această călătorie ‎urma să ia o întorsătură neașteptată.
‎Doamne! Nu se poate!
‎E totul în regulă?
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Da, sunt bine.
‎Bine.
‎- Mi s-a părut că aud… ‎- Nu.
‎Apreciez faptul că ai verificat.
‎Bine. Atunci, îți urez…
‎- Noapte bună! ‎- Noapte bună!
‎Cum ai dormit?
‎Am citit toată noaptea.
‎- Ceva interesant? ‎- Foarte interesant.
‎- Da? ‎- ‎Ochii verzi din Paris‎. O știi?
‎Am auzit de ea. Ai…
‎- Nu mi-ai zis că mi-ai luat cartea? ‎- Nu am…
‎- N-am vrut, în caz că… ‎- În caz că ce?
‎În caz că nu-mi plăcea.
‎- Că nu-ți plăcea? ‎- Exact.
‎Și?
‎Ei bine…
‎E în regulă. Poți să-mi spui. ‎Orgoliul meu cred că va face față.
‎- Cum ți s-a părut? ‎- Bine. Așadar…
‎Mi se pare interesant
‎că scrii romane pline de suspans, ‎de dramă și de romantism,
‎dar Henri, personajul principal,
‎nu lasă pe nimeni să se apropie de el.
‎Exact ce spuneam aseară.
‎Henri locuiește în Franța ocupată. ‎Nu poate avea încredere în nimeni.
‎Așa e, dar…
‎Asta nu e America ocupată. Tu ce scuză ai?
‎Pe de altă parte…
‎- Mi-a plăcut mult cartea. ‎- Da?
‎Mult. A fost…
‎Doamne, finalul a fost…
‎M-a dat pe spate.
‎Bun. Foarte bine.
‎Finalul e mereu greu de nimerit. Da.
‎Și în povestea actuală? ‎Vrei un final fericit?
‎Am aflat azi că voi avea o fată,
‎o fetiță dulce.
‎Înainte să plec, părinții mi-au spus ‎să nu-mi botez copilul.
‎„Pentru că ar fi mai greu ‎să ne luăm rămas-bun.”
‎„Dar deja…
‎i-am dat un nume.”
‎Îngerul meu.
‎Poți opri, te rog? Vreau să ies la aer.
‎- Sigur? E ger. ‎- Da.
‎Bine. Sigur.
‎Așa. Vino aici!
‎E foarte frig. Poftim!
‎Ești bine?
‎De ce să-l lase?
‎De ce s-a chinuit să scrie totul
‎în amănunt, dacă nu avea de gând…
‎Dacă știa că-l lasă în urmă?
‎Nu știu. Poate a sperat ‎că va ajunge cumva la tine.
‎Sau poate a vrut să dea totul uitării.
‎De parcă n-ar fi existat.
‎- De parcă n-aș fi existat. ‎- Nu.
‎Sunt logodită. Trebuie să mă mărit.
‎Nu!
‎Ce faci? Stai!
‎- Unde pleci? Nu! ‎- Ava!
‎Ava!
‎Ava, nu!
‎Ava Turner, întoarce-te imediat!
‎- Ce-ai fi făcut cu el? ‎- Exact.
‎A fost incredibil.
‎Viața e o urmărire continuă. Nu, Turner?
‎Cred că am greșit drumul.
‎- Speri că l-am greșit, nu? ‎- Exact.
‎Zi-mi că Universul ‎are grijă de cei curajoși!
‎O să te descurci.
‎Bine. Asta e.
‎LĂSAȚI COLETUL LA UȘĂ ‎MULȚUMESC, SCOTT TURNER
‎Era ziua pe care o aștepta…
‎și care-l îngrozea.
‎Jacob!
‎Eleanor mi-a zis că s-ar putea să vii.
‎I-am zis că nu o cred,
‎dar ea îmi tot repeta să fiu pregătit.
‎Și ești?
‎Da. Tai un brad pentru Crăciun.
‎Aștept de 30 de ani momentul, ‎iar acum, că a venit…
‎Da, la fel și eu.
‎Mă ajuți?
‎În plus, dacă ești doar tu, ‎ce rost are, nu?
‎Da. Dacă te ajută cu ceva, ‎n-am avut niciodată brad,
‎deci m-ai depășit.
‎Bun-venit în umilul meu lăcaș!
‎Așa.
‎- Pun capătul ăsta aici. ‎- Da.
‎Îl ții ridicat?
‎- Aduc suportul. ‎- Bine.
‎- Locuiești singur aici? ‎- Da.
‎- Așa. ‎- Ellie l-a pictat, nu?
‎Ai spirit de observație. Da.
‎Bine.
‎- Cred că l-am rezolvat. ‎- Da?
‎- Ia uite! ‎- Bună treabă!
‎Scuză-mă!
‎Scott Turner. Alo!
‎Da.
‎CAMPION LA FOTBAL AMERICAN
‎Ne vedem atunci.
‎Îmi pare rău.
‎Era un client.
‎- Un client? Ce faci? ‎- Sunt asistent social pentru veterani.
‎Încerci să faci ceva bun pe lume?
‎Cuvântul-cheie e „încerc”.
‎Am cumpărat astea de mult, ‎când m-am mutat aici.
‎Nici nu le-am scos din cutie.
‎Or mai funcționa?
‎Nu știu.
‎Jake.
‎- Știu că scuzele n-au greutate… ‎- Știi ce?
‎Nu te obosi! ‎N-am venit aici ca să ne împăcăm.
‎Vreau doar să ajut o prietenă.
‎- O prietenă? ‎- Da. E o poveste lungă.
‎Dacă tot ești aici, ‎pot să spun ce aștept de mult…
‎Sincer, aș prefera să n-o faci.
‎Îmi pare rău.
‎Da. Îți pare rău.
‎Regret profund cele întâmplate.
‎Da. Bine. Gata, totul s-a rezolvat acum.
‎M-ai lăsat singur cu mama,
‎ai venit aici, ai dispărut complet
‎și spui că-ți pare rău?
‎Doamne! Am spus că n-o să fac asta.
‎Știi ce? Am greșit. Nu pot să fac asta.
‎- Jake! ‎- Bucură-te de brad!
‎Nu merge. Credeam că e o idee bună.
‎- Să mergem! ‎- Stai, respiră! Da?
‎Știi că, dacă pleci, asta a fost, da? ‎S-a terminat pentru totdeauna.
‎- S-a terminat de 35 de ani. ‎- Stai! Jake!
‎Dacă pleci acum,
‎faci exact ce a făcut el.
‎Nu-i așa?
‎Fii tu primul adult din familie ‎care nu dă bir cu fugiții!
‎Te rog!
‎Jake, mi-e greu să vorbesc despre asta…
‎Cu două zile înainte de Crăciun,
‎am avut cel mai mare viscol ‎din iarna aceea.
‎Iar Benji, ca în fiecare an,
‎abia aștepta să agațe ‎ornamentul lui preferat,
‎pe crengile de sus ale bătrânului ulm.
‎Urcase de multe ori pe platforma ‎pe care v-o construisem.
‎Știam că ramurile pot fi alunecoase…
‎dar era un băiețel hotărât.
‎M-am gândit să-l las până îl agață.
‎Nu voi uita în veci ‎zgomotul produs de ruperea crengii.
‎Eram tatăl lui Benji.
‎Ar fi trebuit să-l opresc.
‎Anul următor, în aprilie,
‎am tăiat copacul.
‎Dar asta nu m-a ajutat.
‎După ce a plecat Noel,
‎eu și mama ta nu…
‎ne mai puteam consola reciproc.
‎Unul dintre noi trebuia să plece.
‎Am vrut să te iau cu mine,
‎dar nu-i puteam face asta.
‎Doar pe tine te mai avea.
‎M-am gândit că, avându-te alături,
‎ea va reuși să-și revină cumva.
‎Îți plăcea mult să agăți ‎instalațiile când erai mic.
‎Mai ții minte?
‎Spune-mi, dar fii sinceră!
‎Să intrăm sau să-i mai lăsăm un pic?
‎Bine, îi lăsăm în pace. Da, am auzit.
‎Am încercat să țin legătura.
‎Am sunat, ți-am lăsat mesaje. ‎Ani buni ți-am scris scrisori.
‎N-am văzut scrisori sau mesaje. ‎Mama nu mi-a spus nimic.
‎- Ești căsătorit? ‎- Căsătorit? Nu.
‎Am citit primele cărți. Mă cam lasă ochii, ‎așa că pe a treia am ascultat-o.
‎Abia atunci ți-am auzit vocea de adult.
‎A fost fantastic.
‎Mi-au plăcut mult.
‎Da, îmi amintesc.
‎Cred că Benji ți-a zis „degete rare”…
‎- E superb. ‎- Da.
‎Ia să vedem!
‎Asta a fost.
‎Succes!
‎N-ai spus că ai venit să ajuți o prietenă?
‎Cum e vremea?
‎E iute și aprigă.
‎Sosește!
‎Scuză-mă, fetițo! Nu e pentru tine.
‎Noel a fost un dar ceresc.
‎După ce l-am pierdut pe fratele lui, ‎ea a fost liantul care ne-a ținut uniți.
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎Sper să vă placă. ‎Fac ‎chili‎ pentru mine de 35 de ani,
‎deci nu știu dacă e recomandat ‎pentru consum public.
‎- Măcar miroase bine. ‎- Poftim, fiule!
‎- Să vedem. ‎- Mulțumesc.
‎Recomandat? E chiar gustos. Mulțumesc.
‎- Grozav! ‎- E chiar bun.
‎Fantastic!
‎Deci știi cumva
‎unde s-a mutat Noel ‎sau unde locuiește acum?
‎Știi, mi-a trimis ceva ‎acum mulți ani. Stai așa!
‎- Da? ‎- Scuză-mă, fetițo!
‎Ce părere ai?
‎Ai ochii lui.
‎Serios?
‎Da.
‎E un lucru bun.
‎Ei bine…
‎Eu…
‎Scuză-mă!
‎L-am păstrat. Nu întreba de ce!
‎Scrie că va locui cu soțul ei, ‎Charles Hayden, în Ridgefield.
‎Noel Hayden.
‎Trebuie s-o spun. ‎Voi doi ați fi un cuplu fantastic.
‎- Nu. Rachel e logodită. ‎- Da.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Felicitări! ‎- Mulțumesc.
‎Sigur e un tip grozav, ‎căci ești o partidă pe cinste.
‎- Într-adevăr. ‎- Bine.
‎Mă anunți și pe mine cum se termină totul?
‎Sigur că da. Mulțumesc mult.
‎Cu plăcere, scumpo.
‎Urează-mi noroc!
‎- Mult noroc! ‎- Mersi.
‎Ne vedem imediat.
‎Eu…
‎Mulțumesc că ai purtat ceasul.
‎Nu-ți dai seama cât mă bucură asta.
‎Da, vino aici! Hai!
‎Ai crescut bine. Foarte bine.
‎Ținem legătura.
‎- Garantat. ‎- Bine.
‎Ești bine?
‎Da. Sunt bine, mulțumesc.
‎Da.
‎Azi s-a născut scumpa mea fetiță.
‎Și știu că n-o voi mai vedea niciodată.
‎„Voi lăsa acest jurnal.”
‎„Poate-l va citi cândva ‎și va înțelege cât o iubesc.”
‎Și o voi iubi mereu.
‎„Și o voi iubi mereu.”
‎Doamne, sper că e adevărat…
‎ce a spus, că mă iubește.
‎Mă gândeam la Noel.
‎Să o sun întâi sau să apar direct?
‎Ce zici?
‎Zic să dormi și să te hotărăști mâine.
‎Da.
‎Crezi că pot să dorm?
‎Să verific, ca să fiu sigură.
‎Regret, dar avem o singură cameră.
‎- Nu e bine. ‎- O luăm.
‎O luăm?
‎Da, o…
‎- O luăm. ‎- Grozav!
‎Mulțumesc.
‎Așadar…
‎- Vreau să-ți mărturisesc ceva. ‎- Da?
‎- Da. ‎- Ce a făcut?
‎Azi e ziua mea.
‎- Nu cred! ‎- Da.
‎- E ziua ta? ‎- Da.
‎Glumești. Acum îmi spui? E…
‎- Trebuia să-mi spui mai devreme. ‎- Da.
‎E mare lucru. Trebuia să spui ceva.
‎Avem o zi de naștere. Astea sunt…
‎- Ce faci? ‎- Vom sărbători ziua ta.
‎Bună! Jake Turner, din apartamentul Amber. ‎Mă întrebam dacă…
‎Da, acel Jake Turner. Mulțumesc. Apreciez.
‎Îmi puteți face o favoare?
‎Am o sărbătorită aici. Acum am aflat.
‎Știu că e târziu, ‎dar aveți cumva un tort aniversar
‎sau un desert ‎în care se pot pune lumânări?
‎Serios? Minunat!
‎Și mai aduceți și vin roșu!
‎Și niște șampanie.
‎E o aniversare, ‎iar șampania e perfectă pentru asta.
‎Minunat! Mulțumesc.
‎- Dansezi? ‎- Serios?
‎Da.
‎- Serios? ‎- Da, haide! E ziua mea.
‎E ziua ta. Ai dreptate. Bine.
‎La mulți ani, Rachel!
‎Pune-ți o dorință!
‎Ți-am luat-o înainte.
‎Dragă Jake.
‎În primul rând, vreau să știi ‎că seara trecută a fost minunată.
‎Aș minți dacă n-aș recunoaște
‎că m-am gândit la asta ‎de când ne-am cunoscut.
‎Dar m-am trezit în toiul nopții, derutată.
‎Foarte derutată.
‎Chestia e că Alan mă iubește mult
‎și nu pot ignora asta.
‎Tu ai o viață diferită, cu bestsellere ‎și cu un milion de fani pe Instagram,
‎în timp ce eu abia încep,
‎lucru pe care-l înțeleg, ‎atât cât e posibil.
‎Doar că sunt o persoană ‎care are nevoie de multă certitudine.
‎Iar timpul petrecut cu tine, ‎deși a fost minunat,
‎nu-mi oferă asta.
‎Deci cred că e mai bine ‎să ne despărțim acum,
‎până nu e prea târziu
‎pentru mine.
‎Și, datorită ție, am mai înțeles ceva.
‎Toată viața am crezut că mama nu mă vrea
‎și voiam s-o caut și s-o întreb de ce.
‎Dar acum, că i-am citit jurnalul, ‎știu că m-a iubit cu adevărat
‎și asta e tot ce contează.
‎Mulțumesc pentru tot,
‎că ai venit cu mine în această ‎călătorie transformațională.
‎N-o să uit niciodată.
‎Și, în cele din urmă,
‎nici pe tine nu te voi uita.
‎- Scuzați-mă, biroul asistentelor? ‎- E pe dreapta.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Scuzați-mă, știți unde o pot găsi ‎pe Noel Hayden?
‎Bună! Eu sunt Noel.
‎Soțul tău mi-a spus unde te găsesc. ‎Nu știu dacă-ți amintești de mine…
‎Sunt Jacob Turner.
‎Jacob?
‎Ce mai fac ai tăi?
‎Părinții?
‎Mama s-a stins recent.
‎- Îmi pare rău. ‎- Mulțumesc. Din senin.
‎- Dar tatăl tău e… ‎- E bine. El e…
‎L-am revăzut după foarte mult timp.
‎E bine. Își vede de ale lui.
‎Ca toată lumea.
‎Exact.
‎Sigur te întrebi ‎ce caut aici după atâția ani.
‎E o poveste lungă și complicată.
‎Noel, știi că a murit fratele meu,
‎dar abia recent am înțeles câte ai făcut ‎pentru mine și pentru familie.
‎- Erai un copilaș. ‎- Da, dar dacă nu erai tu…
‎Dar am fost.
‎Și ai răzbit.
‎Fiind aici, îți pot mulțumi în sfârșit.
‎Acum, că ești aici,
‎cu plăcere.
‎Mai voiam să vorbim ceva înainte să plec.
‎Copilul pe care l-ai avut, fiica ta…
‎Rachel.
‎E… minunată,
‎e incredibilă.
‎Voiam să știi asta.
‎O cunoști?
‎Da, o cunosc.
‎Voia să vină să te cunoască personal.
‎Cred că, după ce a citit ăsta…
‎a simțit sigur o legătură și…
‎a înțeles totul.
‎Mulțumesc că mi-ai spus.
‎Crăciun fericit!
‎Crăciun fericit, Jacob!
‎Și mulțumesc pentru jurnal.
‎E un dar prețios.
‎Și, Jake,
‎dacă-mi vezi fiica,
‎spune-i că, dacă vrea să mă contacteze,
‎mi-ar face o deosebită plăcere.
‎Rachel.
‎Tatăl tău lucrează la el ‎de la Ziua Recunoștinței.
‎- Abia aștept să-l văd. ‎- E cel mai frumos de până acum.
‎Da?
‎Când vine Alan?
‎În curând.
‎- Nu pari prea entuziasmată, scumpo. ‎- Ba da, dar…
‎„Entuziasmată” e cam mult spus.
‎Nu i-am dat de cap până aseară, ‎la ora 2:00 dimineața.
‎L-ai nimerit, tată. E perfect.
‎Îmi place mult. E perfect. Mulțumesc.
‎Scumpo, nu vrei să vorbești cu Alan?
‎Ba da, doar că…
‎Nu știu. Situația e… Vorbim mai târziu.
‎Avem ceva de lămurit acum.
‎„De lămurit”? Credeam că v-ați împăcat.
‎Da. Doar că…
‎Situația e un pic neclară acum.
‎Mă duce cu gândul la situația aia ‎cu inelul de trabuc.
‎Tată, termină! Serios.
‎Scuzați-mă, vin imediat!
‎- Jake, nu mai suna! ‎- O să sun până stăm de vorbă.
‎Nu vreau să fac asta, pricepi? Eu…
‎O să închid acum.
‎Te rog, nu mă mai căuta, da?
‎Prea târziu.
‎De ce faci asta?
‎Mai întrebi de ce?
‎Nu ies din casă.
‎Nu. Nu pot.
‎De ce nu? De ce te temi? ‎Ce se va întâmpla?
‎Jake, nu înțelegi.
‎Deloc. În sfârșit, am găsit ceva pe care
‎mă pot bizui și…
‎N-o fi perfect, dar e ceea ce vreau.
‎De asta am nevoie. Bine?
‎Vreau să înțelegi asta.
‎Da. Înțeleg totul.
‎Înțeleg că
‎nu-ți mai trebuie ‎ceea ce-ți trebuia înainte.
‎Uită-te la mine! ‎Toată viața mi-am dorit să fiu singur.
‎Și ne e greu să avem încredere, ‎să ne apropiem de alți oameni.
‎E greu. Înțeleg. ‎Dar iată-mă aici, în clipa asta.
‎Sunt aici cu singurul prieten ‎pe care-l am.
‎Mă uit la femeia pe care o iubesc
‎și te implor să ai încredere în mine!
‎Poți avea încredere în mine.
‎Te rog, acceptă-mă!
‎Primește-mă!
‎Spune-mi
‎că nu mă iubești.
‎E Alan. Trebuie să pleci.
‎Spune-mi că nu mă iubești și plec!
‎Nu te iubesc.
‎DAR TU ÎMI LIPSEȘTI ‎CEL MAI MULT, ZI DUPĂ ZI.
‎SUNĂ-MĂ ORICÂND. TE IUBESC FOARTE MULT.
‎MEREU VEI FI BĂIATUL MEU
‎Am văzut mașina. Crăciun fericit!
‎Mulțumesc.
‎Am împachetat câteva lucruri. ‎Încui aici și plec.
‎Iei cina cu noi? Ne-ar face plăcere.
‎Exact. Avem câțiva invitați. ‎Cina de Crăciun, cu tot ce trebuie.
‎Mi-ar plăcea, mulțumesc, ‎dar vreau să plec până nu se face polei.
‎Cum a mers cu tatăl tău?
‎Mai bine decât mă așteptam. Mult mai bine.
‎- Ți-am zis eu. ‎- Da.
‎- Și Rachel și mama ei? ‎- Cred că se va rezolva de la sine.
‎E o veste foarte bună. Excelent!
‎La naiba! Trebuie să bat șunca. ‎Sigur nu poți rămâne?
‎Crăciun fericit, amice!
‎- Batere plăcută! ‎- Vin imediat.
‎Intră!
‎Iar tu și Rachel?
‎Nu? Serios? Eram atât de sigură…
‎A zis bine Kerouac.
‎„Totul se termină cu lacrimi.”
‎Dar îmi revin eu. ‎Iar Rachel o să fie bine.
‎Desigur.
‎Crăciun fericit!
‎Pentru mine? Ce ai făcut aici?
‎Ellie…
‎Ai pus… copacul la loc.
‎Da.
‎Am amintiri minunate cu casa asta.
‎Tu și Benji jucându-vă în curte,
‎părinții tăi…
‎Crăciun fericit!
‎- Ai grijă de tine! ‎- Și tu.
‎Mulțumesc, e… Ești deosebită.
‎BAZAT PE UN ROMAN DE RICHARD EVANS
‎Subtitrarea: Gabi Nițu