Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
„Hranice dělící život od smrti
je přinejlepším rozostřená a neurčitá.
Kdo může povědět, kde jedno končí a druhé začíná?“
BLEDÉ MODRÉ OKO
Brýtro, pánové.
- Jste Augustus Landor? - Tak jest.
A vy?
Kapitán Hitchcock k vašim službám. Zástupce ředitele.
Přišel jsem vám říct,
že ředitel Thayer žádá neodkladnou schůzku.
- A povaha té schůzky? - To nechám na plukovníkovi.
- Kdy by se měla konat? - Jakmile budete moci.
A pokud se rozhodnu na ni nejít?
Bude to vaše věc, jste soukromá osoba.
Je příjemný den na vyjížďku.
ÚDOLÍ ŘEKY HUDSON, STÁT NEW YORK 1830
Guvernér mi naznačil, že jste byl mezi newyorskými konstábly pověstný.
Když mi vás doporučoval, neopomenul zmínit vaše úspěchy,
zahrnující zadržení vůdců bandy Daybreak Boys,
rozprášení obávaného gangu Shirt Tails
a vyřešení mimořádně ohavné vraždy mladé prostitutky na Elysejských polích.
VOJENSKÁ AKADEMIE SPOJENÝCH STÁTŮ WEST POINT
Prý také umíte luštit kódy, potlačovat výtržnosti
a vést výslech bez rukaviček.
Jste syn pastora z Gloucesteru,
v New Yorku jste od jinošských let.
A ovdověl jste, pane Landore.
Jsou tomu tři roky.
- Mám poslat pro kávu? - Pivo postačí.
Vy…
Máte tyhle poznámky schované v těch svých přihrádkách, co?
Co v nich ještě je?
Že jsem nevkročil do kostela už…
hodně dlouho?
Píše se tam, že moje dcera před časem utekla?
O zmizení vaší dcery víme.
A je nám to upřímně líto.
Ve vší úctě, nechtěl jsem vás urazit.
Ne.
Ne, pardon. To já bych se měl omluvit.
Promiňte. Pokračujte, prosím.
Pane Landore, musíme postupovat se vší diskrétností.
Někoho hledáme.
Soukromou osobu disponující nespornou pílí a taktem,
která by jménem Akademie mohla vést vyšetřování.
Jedná se o záležitost nanejvýš delikátní
a týká se jednoho z našich kadetů.
Studenta druhého ročníku z Kentucky jménem Fry.
- Leroy Fry. - Přejděme k věci.
Fry se oběsil. Včera v noci.
To je mi líto.
Strašlivá patálie. Ale pochopte, v jaké jsme situaci.
Jsme výslovně pověřeni o tyto mladé muže pečovat,
máme z nich vychovat džentlmeny a vojáky, a k tomuto cíli je vedeme.
A rádi bychom si mysleli, že víme, kdy s vedením máme přestat.
Oběsil se chlapec.
- To je případ pro koronera. - To ještě není všechno.
Tělo kadeta Frye bylo včera v noci v nemocnici znesvěceno.
Znesvěceno? Kým?
Kdybychom to věděli, nebylo by třeba povolat vás.
I Akademie má své vtipálky.
To nebyl žádný žert, pane Landore.
Leroyi Fryovi vyřízli srdce z hrudi.
Dr. Marquisi, jak se něco takového provádí?
Skalpelem. Nebo stačí jakýkoli ostrý nůž.
Ale dostat se k srdci není jen tak.
Ty řezné rány na plicích a játrech
jsou od toho, jak čepel natáčel, aby srdce zachránil.
A jak se takové srdce skladuje?
V nějaké nádobě.
Zabalené do mušelínu nebo do možná do novin.
Velmi pravděpodobně obložené ledem.
Jaký člověk to mohl udělat?
Silný.
Takže žena ne?
Žádná, již jsem měl to potěšení poznat.
Co jeho lékařské znalosti?
Musel by mít stejnou úroveň vzdělání a zkušeností jako vy?
Ne nezbytně.
Jen dobré osvětlení a vědět, kam říznout,
ale nemusel to být nutně doktor nebo chirurg.
- Musel to být… - Šílenec!
A dosud je na svobodě.
Na hruď zbraň!
Musíte mi odpustit, pane Landore.
Jsme ve velmi choulostivé pozici.
Ve Washingtonu sídlí jistí vlivní senátoři,
jež by nevýslovně potěšilo, kdyby náš ústav zavřeli.
Žádám vás, abyste pomohl zachránit čest Vojenské akademie Spojených států.
A o to se také pokusím.
Včera v noci jste měl hlídku, pane Huntoone.
Ano, pane.
Začala ve 21:30. O půlnoci skončila a šel jsem na strážnici.
Kde to je?
Číslo čtyři, pane. U Fort Clinton.
Připouštím, že to tu moc neznám,
ale zdá se mi, že místo, kde právě stojíme,
není na cestě z Fort Clinton do severních kasáren.
- Ne, pane. - Proč jste šel jinudy?
Po cestě jsem něco zaslechl.
Myslel jsem, že je to zvíře.
Jako by se chytilo do pasti a umíralo, chtěl jsem pomoct.
Velice s živočichy soucítím.
Běžel jsem tudy a zavadil jsem o kadeta Frye, pane.
- Jak vypadal? - Špatně, pane.
Nevisel normálně.
Vypadalo to skoro, jako by seděl na židli.
Nechápu.
Nohama se dotýkal země.
- Měl nohy na zemi? - Ano, pane.
Dobrá. Co jste udělal pak?
Utíkal. Běžel jsem rovnou zpět do severních kasáren.
Poslední otázka a přestanu vás obtěžovat.
Neviděl jste tu někoho?
Ne, pane.
Pane Huntoone.
Krk…
Upoutal mě jako první.
Vidíte?
Žádný čistý zářez. Byl chycený do smyčky
a provaz mu jezdil po krku sem tam, jak hledal výhodnou pozici.
Jako by…
Jako by… zápasil.
Podívejte se mu na prsty.
Jsou na nich čerstvé puchýře, jak provaz tiskl
a snažil se ho ze sebe stáhnout.
Smím se otázat, oč tu běží?
Toto je poněkud neobvyklé.
Říkal jsem si, zda byste nemohl prohmatat panu Fryovi týl.
Opravdu jste pana Frye vyšetřil?
Ovšemže jsem ho vyšetřil, je to má práce.
Neodbyli jsme si to už?
Je tam jakási pohmožděnina.
V temenní oblasti.
Zhruba osmicentimetrová.
Musel jsem to přehlédnout.
Někdo Frye zavraždil.
To naznačujete, pane Landore?
Dost možná jste to trefil, kapitáne Hitchcocku.
To by přehlédl každý, doktore.
Pane Landore.
Teď když jste tady,
měli bychom si stanovit základní pravidla.
Chci každý den hlášení. Předám ho plukovníkovi.
A nikomu o tom nesmíte ani ceknout, uvnitř Akademie ani mimo ni.
- To je vše? - Ještě poslední podmínka.
V průběhu tohoto vyšetřování se zdržíte požívání alkoholu.
Vaše pověst vás předchází.
Pardon.
- Jste Augustus Landor? - Ano.
Pokud se nemýlím, byl jste pověřen vyřešením záhady
kolem Leroye Frye.
Správně. Co pro vás můžu udělat?
Je mou povinností a ctí vzhledem k tomuto ústavu
svěřit vám závěry, k nimž jsem došel.
Závěry?
Ohledně zesnulého pana Frye.
Moc rád si je poslechnu.
Muž, kterého hledáte,
je básník.
Vojíne Cochrane.
Když bylo tělo Leroye Frye převezeno zpět do nemocnice,
měl jste ho hlídat?
Ano, pane.
- Stalo se během vaší hlídky něco? - Až do půl třetí nic.
- To mi služba skončila. - Kdo vás propouštěl?
- Vojíne, kdo vás propouštěl? - To vám nedokážu říct, pane.
Byl to nějaký důstojník.
- Neprokázal se? - Ne, pane.
Ale od důstojníka bych to nečekal.
Co vám ten důstojník řekl?
Řekl: „Děkuji, vojíne, to bude všechno. Můžete jít.“
- Podivná žádost. - Ano, pane. Velice.
- Viděl jste tomu důstojníkovi do tváře? - Ne, pane.
Měl jsem jen svíčku. Byla hrozná tma.
Tak jak jste věděl, že je důstojník?
Podle výložek, pane. I když připouštím, že to bylo podivné.
- Jak to? - Ty výložky.
Na levém rameni je neměl.
Tady přichází osobně.
Benny zná chlápka, co když vidí chlast, tak se nezná.
Jen pohled na něj mi vhání krev do žil.
- Benny! - Pane.
- Připíjím… na pravidla. - Kašlat na ně.
Patsy.
Patsy!
Co tě žere?
Slyšel jste o tom chudákovi?
- Říkali, že umíral hodiny. - Kdo?
On.
Nemáte být na recitálu?
Dobrý večer. Na recitálu?
Ne, mě postrádat nebudou.
Sotva vědí, že tu studuji.
Krom toho na místech jako tato jsem se naučil víc než ve všech učebnách.
O tom nepochybuji.
Posaďte se, prosím. Vezměte si…
- Židli? - Židli. Děkuju.
Poe, čtvrtý ročník. E. A. Poe.
Edgar A. Poe.
Měl jste pořádnou žízeň.
Pomáhá zahánět chmury.
Povězte mi, jak jste se o Fryovi dozvěděl?
Samozřejmě od Huntoona.
Roztrubuje tu zprávu jako hlásná trouba.
Možná někdo brzy oběsí jeho.
Nechcete naznačit, že někdo pana Frye pověsil?
Nic jsem naznačovat nechtěl.
Proč myslíte, že ten, kdo vyřízl Fryovi srdce,
byl básník?
No…
Srdce je buď symbol, nebo není ničím.
Dejte pryč symbol, a co vám zůstane?
Sval, co se vejde do hrsti, o nic víc esteticky jímavý než močový měchýř.
Odejmout člověku srdce znamená oddat se hříchu.
A kdo je k takové práci lépe uzpůsoben
než básník?
To by musel být příšerně doslovný básník…
Neříkejte, že tento barbarský čin
nevyvolal v zákoutích vaší mysli literární ozvěnu.
Krásná píseň lorda Sucklinga:
„Prosím, pošli mi mé srdce zpět, když nemohu tvé mět.“
Dokonce i v Bibli:
„Stvoř mi, Bože, čisté srdce.“
„Srdcem zkroušeným a zdeptaným ty, Bože, nepohrdáš!“
To bychom také mohli hledat náboženského fanatika.
Opomněl jsem vám říct, že jsem sám básníkem,
a tedy i obdobně smýšlím.
K poezii se moc nedostanu.
A proč taky? Jste Američan.
A vy?
Umělec. Tedy bez vlasti.
Co je, pane Landore?
Moc jste mi pomohl.
Měl byste se zaměřit na kadeta jménem Loughborough.
Býval Fryův spolubydlící, než se pohádali.
Povaha té hádky zůstává nejasná.
Pane Loughboroughe.
Řekněte panu Landorovi, jak jste znal pana Frye.
Ano, pane. Byli jsme spolubydlící.
Pohádali jste se někdy?
Tak bych to nenazval. Jen…
každý jsme šli svou cestou, pane.
Co vaše cesty rozdělilo?
Nic, jen…
prostě se to stalo.
Víte-li cokoli, co se pana Frye týká,
okamžitě nám to sdělte.
To máte tak, pane.
Myslím, že se dal dohromady
se špatnou partou.
Tak jim aspoň říkal.
A tou „špatnou partou“ myslel jiné kadety?
To mi nikdy nesdělil, ale měl jsem za to, že ano.
Proč jste za námi nepřišel dřív?
Nedomníval jsem se, že je to důležité.
Je to už dlouho, pane.
Odchod.
Pane Stoddarde.
Byl jste poslední, kdo Frye viděl naživu.
Ano, pane.
- Nahlas. - Jsem nastydlý, pane.
Vskutku jsem Leroye pozdě tu noc viděl.
Potkal jsem ho, když jsem se vracel do kasáren.
Mluvil jste s ním?
Zastavil mě a ptal se, jestli tam jsou důstojníci.
Jak vypadal?
Byla strašná tma. Moc bych na to, co jsem viděl, nedal.
Viděl jste u něho něco, například provaz?
Nevšiml jsem si.
Ale něčeho ano.
Když odcházel, zeptal jsem se ho, kam tak pozdě jde.
A?
Řekl: „Nutná záležitost.“
Jak jste to chápal?
Nevím.
Rozchod.
- Omluvte mne, kapitáne. - Ano.
Panenko skákavá.
„V Cold Spring byla zmrzačena a zabita kráva a ovce.
Brutálním způsobem jim bylo z hrudi vyňato srdce.“
Je nějaký boží tvor před tím chlapem v bezpečí?
Nevíme, jestli to byl tentýž člověk.
Cože?
Podle vás je to náhoda?
S platností od zítřejší šesté ranní
budou všichni kadeti docházet pouze na výuku, jídlo a bohoslužby.
Nic víc!
Jestli se ostatní zeptají,
diskutovali jsme pouze o tom, jak jste znal Frye.
Neznal jsem ho. Nikdy jsme se nesetkali.
- Cože? - Vůbec jsem ho neznal.
- Špatně jsem vás pochopil. - Nejste první.
Není-li to diskuze, co je to?
Nabídka zaměstnání.
Neplaceného.
Nesmí o něm vědět vaši spolužáci,
dokud nebude dávno po všem.
Pokud na to přijdou, asi vás budou proklínat.
To se nedá odmítnout.
Ne, prosím, povězte mi víc.
Výborně. Potřebuju, abyste rozluštil toto, část delšího dopisu.
Musíte pracovat tajně a co nejpřesněji.
S radostí vám oznamuji, že jsem dekódoval váš vzkaz.
Je psaný rukou a je soukromé povahy.
Fry ho měl s sebou v čase smrti.
Z toho usuzuji, že lístek dostačoval,
aby ho tu noc vylákal z kasáren.
Zbytek vzkazu mu byl z ruky vytržen
a z toho lze soudit, že z něj jde odhalit totožnost odesilatele.
A použití primitivních velkých černých písmen
také naznačuje, že pisatel si přál svou totožnost utajit.
Nějaká pozvánka, nebo přesněji řečeno past.
Past?
Proto tedy… Smím?
Soustřeďme se na třetí řádku,
o které víme, že je kompletní.
„Přijďte.“ Ale co dál?
Něco, co začíná na „P“.
„Pěšky?“ „Potom?“
Ne. To se nehodí.
„Přijďte, pospěšte?“ Ne. Příliš neobratné.
Fryova přítomnost byla žádána v jistý čas na jistém místě,
takže nezbývá než jedno slovo. „Pozdě.“
„Přijďte pozdě.“
Při pohledu na třetí řádku
tudíž bude až směšně snadné odhadnout,
co předcházelo: „Ne.“
Takže: „Nepřijďte pozdě.“
A teď pozorně sledujte, pane Landore.
Pro vhodného kandidáta nemusíme jít daleko.
Pokud Fry jde na předem určené místo,
pak z pohledu pisatele přichází.
Takže: „Přijďte, pane Fryi.“
Máme-li toto, je nanejvýš jednoduché
odvodit další slovo. Může to být něco jiného než „brzy“?
Dosadíme to slovo, et voilà!
„Nepřijďte pozdě. Přijďte brzy.“
A zde to máte, uctivě předkládám řešení
našeho malého rébusu.
Prvotřídní práce. Děkuji vám.
- Ještě jedna věc. - Ano?
Nepochodil jste s prvními dvěma řádky?
Byl jsem nucen prohlásit je za ztracené.
Máte dobrý pravopis?
Bezchybný. To o mně nesoudí
nikdo menší než reverend John Bransby ze Stoke Newingtonu.
Pak se vám zřejmě nestalo to, co tolika z nás.
Že jste se spletl.
Například místo „sejdeme“ napíšete „sjedeme“.
Běžná chyba.
Je to pozvánka. „Sejdeme se tam.“
Samozřejmě stále nevíme kde.
Něco, co končí na „LA“.
U mola!
- A mohu dodat u zátoky u mola. - Skvělá volba.
„Budu u zátoky u mola.“
„Sejdeme se tam řekněme v jedenáct.”
Takže „Nepřijď pozdě. Přijď, budu tam.“ To je možná blíž.
Napadá vás něco?
Proč by se s kadetem scházel u mola,
když se mohou vidět kdekoli?
Protože to nebyl kadet, ale jakási žena.
Vy jste to řešení znal od začátku, pane Landore.
Napadlo mě to.
Vskutku je to žena, koho hledáme,
a já měl to štěstí ji spatřit.
To ráno po Fryově smrti, než jsem se dozvěděl, co se stalo,
jsem se probudil s úvodními verši básně na rtech,
verši hovořícími o záhadné ženě, která trpí.
A pak se v jídelně objevilo to nejkrásnější stvoření,
na něž jsem kdy měl tu možnost pohledět.
Kdo to byl?
Nemám nejmenší tušení.
Ale proč myslíte, že ta báseň či ta mladá dáma mají s Fryem něco společného?
Nádech skrývaného násilí.
Nevyslovená výhrůžka.
Neznámá žena.
Mohl jste se vzbudit a napsat to kteréhokoli rána.
Ale já to nenapsal. Bylo mi to nadiktováno.
Nadiktováno?
Kým?
Mou matkou.
Je mrtvá.
Už téměř dvacet let.
Řekni mi něco o tom Poeovi.
Ach, Poey.
Milý chlapec.
Krásné vystupování. Hodně mluví.
To jistě. A jistě je na něm cosi zvláštního.
Protože hodně mluví?
Ne, protože je studnice bláznivých představ.
Tvrdil mi o své básni,
že má něco společného se smrtí Leroye Frye.
Prý mu ji ve spánku nadiktovala jeho mrtvá matka.
Zrovna ty bys měl vědět, že ti, které jsme ztratili…
jsou s námi napořád.
Člověk udělá téměř cokoli, aby ošálil smrt, nemyslíš?
V nějaké nádobě.
Zabalené do mušelínu nebo do možná do novin.
Velmi pravděpodobně obložené ledem.
SEJDEME SE V LEDÁRNĚ. ODVAHU
Dobře. Dostal jste můj vzkaz.
- Sledoval vás někdo? - Sledoval?
Jak neprofesionální. Určitě ne.
- Co je to? - Místo činu.
Druhého… zločinu.
Sem bylo přeneseno Fryovo srdce.
Říkal jste, že vám to vyjmutí srdce připomnělo Bibli.
Připouštím, že jsem nad tím také uvažoval.
Ne o Bibli,
ale o náboženství.
Zdá se, že se zde konal nějaký obřad.
Byly sem úmyslně umístěny svíčky a krev.
- Kruh. - A trojúhelník.
A Fryovo srdce bylo pravděpodobně uvnitř.
Mohl by se nám hodit jeden můj starý známý.
Profesor Jean Pépé je odborník na symboly…
- Pépé! - …rituály a okultismus.
- Profesore! - Pépé je asi
- největší podivín… - Pojďte dál. Jsem vzadu.
- Promiňte, že rušíme. - …s nímž jsem kdy měl tu čest.
Nesu něco zajímavého. Budu rád, když se na to podíváte.
To může být jedině magický kruh.
Viděl jsem ho v Červeném drakovi.
A pokud si dobře vzpomínám, kouzelník stál
v trojúhelníku.
Sám?
Mohl mít skupinu pomocníků.
A kolem svíčky a pochodně, všude světlo,
úplný ohňostroj světel.
A když, Gusi, půjdete do třetí police…
Druhá seshora.
Ten svazek navrchu.
Ano.
Pierre de Lancre, obávaný lovec čarodějnic.
- Umíte francouzsky, pane Poe? - Ano, dobře.
Prosím v tichosti čtěte. Je to uprostřed.
De Lancre popravil 600 baskických čarodějnic
a zanechal po sobě pozoruhodné dílo, jež nyní držíte v rukou.
Ale rád bych vám věnoval knihu od Henriho Le Clerca Discours du Diable,
který, než byl hotov, popravil 700 čarodějnic.
Údajně byla zničena.
Ale prý po sobě zanechal dva nebo tři svazky
totožné s těmi zničenými.
Mnoho okultních sběratelů by je velice rádo našlo.
- Proč? - Proč?
Le Clerc po sobě zanechal pokyny, jak získat…
nesmrtelnost.
Proboha.
„Ve společnosti zlých andělů je všeobecně známo,
že součástí čarodějnických sabatů
jsou následující rozličné věci.“
„Nečistá zvířata jako ta, která křesťané nejedí,
srdce nepokřtěných dětí
a srdce oběšenců.“
Musíte se diskrétně vetřít mezi kadety
a vyčmuchat, kdo z nich může mít s tím okultismem něco společného.
Mluvte jasně.
Nedávno mi byl předložen jistý návrh
poněkud temné povahy, nekřesťanské, řekl bych.
- Opravdu? - Ano.
Byl jsem vybídnut k zpochybnění základů své víry.
K zapojení do tajemných praktik starobylého původu.
- Tajemných? - Myslí černou magii. Kdo to byl?
- Řekněte nám to. - Jsem vázán ctí jeho jméno nevyzradit.
Kdo to byl?
Nevytáhnete to ze mě,
ani kdyby mi Bůh pohrozil, že mě srazí bleskem.
- Chcete-li se s námi modlit… - Ne, dal jsem slib.
- Chtěl zpochybnit vaši víru… - Nesmím to říct.
Byl to Marquis?
Hamiltone, hlídejte se.
Ano, jméno mám, ale ještě s ním musím spojit tvář.
Závrať?
Všechno se se mnou točí.
Máte zrychlený tep.
Dobře, pane Poe, zůstaňte dnes ležet
a odpočiňte si.
Toto odevzdejte plukovníku Lockeovi a jeho kadetovi
Artemusovi, mému synovi.
Postará se, abyste byl svých povinností zbaven.
Chcete být omluven z hodiny, protože máte
závrať?
A ještě daleko palčivější problém.
Silný záchvat ennui.
„Záchvat ennui?“
Velmi citelný.
Pozor na ústa, Poe.
Můžete se doktora zeptat sám.
Je to tak, plukovníku.
Otec mi řekl, že něco takového ještě neviděl.
Nu dobrá.
Já vás ale viním z nepřijatelné bezostyšnosti.
Trojí napomenutí.
Neprodleně se vraťte na ubikaci.
A buďte tam, až přijdou důstojníci na kontrolu.
- Poe, že ano? - Ano.
Artemus Marquis.
Musím říct, že vaše bezostyšnost je obdivuhodná.
Dnes v jedenáct večer. Severní kasárna 18.
Omlouvám se za zpoždění. Doufám, že nečekáte dlouho.
To je krása.
Knihy!
Nikdy jste mne nezaujal víc.
Kde mám začít?
Politováníhodný Fenimore Cooper. Ten asi musí být v každé knihovně.
To je ale sbírka.
Dějiny Egypta a všeho možného.
Jste dopaden.
Říkal jste, že poezii nečtete.
Nečtu.
Byron!
- Můj oblíbenec, pane Landore. - Prosím.
A slušně ohmataný.
Ten patří dceři.
Vaše dcera už tu není?
Ne. S někým utekla.
Znal jste ho?
Zběžně.
A už se nevrátí?
Zřejmě ne.
Tak to jsme na tomto světě oba sami.
Ale vy máte svou matku.
Stále s vámi hovoří.
- Když už nic. - Ano.
Ano, čas od času.
A mohu říct, že co je ve mně dobrého, v mém charakteru, duchu, pochází od ní.
Jak se vaše dcera jmenuje, smím-li se zeptat?
Mathilde.
Mattie.
Nemusíte už nic říkat, pane Landore.
- Takže jste něco objevil? - Ne. Něco lepšího.
Někoho, jmenuje se Marquis.
Doktora.
Ne. Jeho syna Artemuse.
A dal jsem si za úkol vetřít se do jeho neproniknutelného kruhu.
Další dobrý Boží tvor.
Pozornost naší božské Patsy.
Nahlásíte nás za nedodržení večerky, Poe?
Pohoršují vás naše nepatrné prohřešky?
Nejen že nepohoršují, pane Ballingere, nýbrž…
je třeba další rundy.
Pijte.
Do dna, ženská.
Ballingere, vy jste dnes opravdu tyran.
Další, s'il vous plaît.
Děkuji vám.
To bych vydržel celou noc.
Pomalu, Ballingere.
Nebylo jen tak ten rmut sehnat.
Poe.
Prý jste vydávaný básník.
Snad jsem skrovně obdařen.
V tom případě žádám veřejné čtení.
Potěšte nás.
Nejlepší sherry mám pro přátele,
aby byl každý z nich rozveselen.
Oni však maj
málo prachů, hospoda se blíží krachu
a já jsem smutný. Do prdele!
- To se vám povedlo. - Bravo.
Bravo.
Prohrává… sedma.
Vítězí… spodek.
Máte štěstí, Poe.
Děkuji.
Je pravda, Poe, že vás detektiv Landor vyslýchal kvůli Fryovi?
Mylně se domníval, že jsme si s Fryem byli blízcí.
A byli?
Nebyli.
Jak příznačné. Fry se musel oběsit, aby na sebe
upoutal pozornost.
Podle mě se oběsil, protože ho jistá dáma pustila k vodě.
A která dáma, Stoddarde?
Co tvá sestra, Artemusi?
Neokouzlila Frye ona?
Ale no tak, Randy.
Tys měl k Fryovi blíž než kdokoli tady.
Nevěřím, že jsem k němu měl blíž
než ty.
Dobře. Kde jsme to byli?
Poe!
Večerka pro vás neplatí, pane Poe?
Žádám vysvětlení.
Svíce měly být zhašeny před třemi hodinami.
Promiňte, pane.
Vaše omluvy mě nikdy nepřesvědčily.
I Leroy Fry se shledal se svým stvořitelem venku po večerce.
Ihned se vraťte do kasáren.
Buďte rád, že si nekopete hrob.
Děkuji, pane.
Pohyb.
Mattie?
„Pamatuj na mě pro svou dobrotivost, Hospodine.“
„Mezi mrtvými tě nebude nic připomínat.
Což ti v podsvětí vzdá někdo chválu?“
„Hospodine, pamatuj
na své slitování a milosrdenství.“
„Zrak mi slábne hořem.“
Jste pan Landor, že?
Ano.
Jsem Leroyova matka.
Chci, abyste si vzal tohle.
Leroyův deník.
Sahá nejméně tři roky zpátky.
Nevzpomínám si…
Je mi to líto.
Tak bolestná ztráta.
Nevzpomínám si, že by se mezi jeho věcmi našel deník.
Poslal mi ho pan Ballinger.
- Pan Ballinger? - Ano.
Jakmile se dozvěděl, co se stalo,
šel k Leroyovi na ubikaci zjistit, co se dá dělat.
Ten chlapec mi jej poslal.
Aha.
A před chvílí… když mě viděl,
řekl: „Leroyův deník byste měla mít vy, v Kentucky.
Jestli jej budete chtít spálit, učiňte tak.“
Jak ohleduplné.
Já mu stejně nerozumím.
Jsou to jen čísla a písmena…
Ale… když vidím, jak na vás armáda spoléhá,
myslím, že u vás bude v dobrých rukou.
Budu za tebou pořád jezdit.
- Postarám se o ni. - Rozumím.
Jsme v tom všichni společně.
Doktore!
Pane Landore. To je ale milé překvapení.
Dovolte mi představit vám mou ženu Julii.
Tolik jsem o vás slyšela.
Je mi potěšením.
Nejste ten džentlmen, který vyšetřuje smrt pana Frye?
Ano.
Právě jsme o tom diskutovali.
Manžel mě informoval, že přes veškeré jeho heroické snahy
nebylo tělo pana Frye shledáno vhodným k veřejnému vystavení.
Chudáci jeho rodiče.
To ano.
Jsme celou tou záležitostí otřeseni.
Buďte si jistá, že nepolevím, dokud ho nedopadneme.
Rád jsem vás poznal.
Drahá.
Prý jste vdovec, pane Landore.
Je to tak.
Soucítím s vámi.
Je to nedávno, co se vaše žena odebrala k Pánu?
Dva roky.
Pouhých pár měsíců před tím, než jsme se přistěhovali na Highlands.
Náhlá nemoc?
Ne náhlá…
ne dost.
Vašich obětí si vážím.
- Upřímnou soustrast. - Děkuji.
Brava.
Edgare, říkal jsem ti, že moje sestra je zázrak?
Překrásné, drahá. Mám slzy v očích.
Jo.
Nádherná pasáž, slečno Marquisová.
- Vskutku. - Ano.
Nesmrtelnost máte zajištěnou.
Nenapadá mě žena, která by chtěla být nesmrtelná.
Okamžitě mi to připomnělo sira Thomase Graye:
„Mnohé květy rodí se nespatřeny v nachu.“
„A promrhají svou krásu na pouštním vzduchu.“
Má oblíbená.
A co si myslíte o mém malém chráněnci?
Myslím, že pan Poe má do chráněnce daleko.
Jistě se od lidí jako vy nenechá zkazit.
Dobrá, Leo.
To stačí. Musíš si před večeří odpočinout.
- Omluvte mě, pánové. - Děkujeme, Leo.
Randy, židle.
Stoddarde, šachovnice.
No jo. Už mě to nudí.
To je mi jedno!
Je nemocná.
Ve svém stavu by neměla přijímat…
Slečno Marquisová.
Promiňte.
Nic by mne nepotěšilo víc než schůzka s vámi v sobotu.
Ráda věřím, pane Poe, ale… V sobotu jsem zaneprázdněna.
Chápu.
Tuto sobotu, říkáte?
Nebo v neděli, pokud vám to vyhovuje víc.
Nebo v pondělí.
A kde tu schůzku navrhujete?
Budu hádat. Na vyhlídce? U lesa?
Ne.
Ne, ani tam, ani tam.
Myslel jsem na hřbitov.
Hřbitov?
Zajímavé.
Ano, to jistě je.
Přeji vám tedy pěkný večer.
Všechno je tak holé.
Abyste Highlands viděla v plné kráse,
musí to být hned, jak opadají listy.
Pročpak?
Vegetace původní Boží záměr
nevylepšuje, ale spíše maří.
Jste romantik.
Hovory o Bohu a smrti vás těší, že?
Smrt vskutku považuji za nejúchvatnější poetické téma.
Posadíme se?
- Krásné místo. - Ano, mé oblíbené.
Morbidita se k vám hodí.
Víc než uniforma.
Vyrovná se vám jen Artemus.
Nikdy jsem neviděl, že by prodléval v říši melancholie.
Pravda, podniká dlouhé návštěvy do tohoto světa.
Víte, věřím, že na střepech se dá tancovat
jen nějakou dobu.
Ne věčně.
Ano, nacházím ve vás dvou mnoho společného.
Snad vám není chladno.
Mráz už asi nepoleví.
Prosím, ušetřete mne.
Nepřišla jsem si povídat o počasí. Jak přízemní.
Omlouvám se. Šlo mi pouze o vaše pohodlí.
Jen do toho.
Vyznejte mi svou nehynoucí lásku, ať můžeme jít domů.
- Jen jsem říkal… - Omlouvám se.
Promiňte, jsem k nesnesení, a nevím proč.
Je vám chladno.
Slečno Marquisová, nechcete půjčit kabát?
- Není třeba. - Opravdu ne…
Já…
- Co? - Slečno.
Leo!
Leo? Co se děje?
Leo!
Proboha, Leo.
Jste v pořádku?
- Leo? - Jsem v pořádku.
Určitě jste v pořádku? Vyděsila jste mě.
To se mi stává. Není se čeho obávat.
Váš…
Váš duch mně dodává odvahy svěřit se vám,
že má matka je v mém životě jaksi stále přítomná.
Alespoň ve spánku a když procitám.
Ano.
Občas se mi zdá, že mrtví nás straší, protože je příliš málo milujeme.
Zapomínáme na ně, víte? Nechceme, ale je to tak.
Podle mne se cítí bezcitně opuštěni, a tak se nás dožadují.
Možná lepší na to příliš nemyslet.
Když jsem se probrala…
byla jsem tak ráda, že vás vidím.
Při pohledu do vaší duše
jsem našla cosi, co bych tu nikdy nečekala.
Ani za tisíc let.
Děkuji vám.
Přestaň!
Mizero! Měls vědět, kam patříš.
Drž se od Ley dál.
Nechte ho!
Nechte ho, Ballingere!
Nebo půjdete před vojenský soud!
Šmejde hnusná.
V pořádku?
Ten barbar asi zjistil, že Lea dává před ním přednost mně.
- A jestli mě chtěl vyděsit… - Vyděsit?
- Vypadal, že vás chce zabít. - Zabít?
Zabiju já jeho, než bych mu dovolil postavit se mezi mne
a mou vyvolenou.
Tak to bylo vždycky. Lidi mě podceňují.
Přátelé, spolužáci, můj vlastní mecenáš.
- Děkuju, Patsy. - Všichni.
Všichni…
až na mou matku.
A děkuji za pomoc.
Málokdy mě co překvapí.
Vy taky umíte překvapit. Že, Landore?
Bez urážky.
Jste daleko kultivovanější, než se děláte.
Je pravda, že jste někoho přiměl k přiznání
pouze pronikavým pohledem?
Máte-li dostatečnou trpělivost,
podezřelý se často vyslechne sám.
Vaše společnost mě těší, Landore.
Jednou o tom napíši báseň.
Něco, co vaše jméno učiní nesmrtelným.
Ani po tom útoku Randyho Ballingera nepodezříváš?
Tak k čemu jsi došel?
V tom vyšetřování.
Zajímá mě Artemus Marquis.
Asi ho znáš.
Kdo by ho neznal?
Je na něj ale pohled.
Jako by byl předurčen zemřít mladý, nemyslíš?
Ale neřekla bych, že je násilnický typ.
Vždy je tak rozvážný.
Možná to není on.
Ale něco je na něm… Na celé jeho rodině.
Chovají se, jako by se něčím provinili.
Nejsou všechny rodiny něčím vinné?
- Kapitáne. - Jde o Ballingera.
Obávám se, že se pohřešuje.
Kapitáne! Tady nahoře!
Pane na nebi.
Řez u pana Ballingera není tak čistý jako u Frye.
Naznačuje, že jej provedl někdo jiný.
A co se týče kastrace…
No…
Kastrace?
Proboha, Landore.
Nejsme o nic blíž dopadení pachatele
než před měsícem!
Jsme blíž.
- Je to otázka času. - Řekněte!
Našel jste víc důkazů satanských praktik?
Co ten takzvaný důstojník, který přesvědčil Cochranea,
aby tam Fryovo tělo zanechal?
Nebo Fryův deník?
Našel jste aspoň něco, co by nám mohlo být k užitku?
Potuluje se tu maniak a kuchá moje muže.
Muže, co stěží zvládají své povinnosti, opouští kasárna či zamhouří oka.
A zamhouří-li, pak s mušketou u pasu!
Začínám si myslet, že pochybujete o mé kompetentnosti
dál vést vyšetřování.
Děkuji, doktore.
Nejde o kompetentnost, nýbrž o loajalitu.
Není možné, že to vše má na svědomí pan Poe?
Poe?
Zrovna včera se u stolu holedbal
svými hrdinskými kousky, když s Ballingerem zápasil,
a tvrdil, že kdyby byli znovu na kordy,
neváhal by ho zabít.
Viděli jste Poea.
Skutečně soudíte, že by byl schopen Ballingera přemoci?
Nebylo by třeba. Stačilo by, aby měl střelnou zbraň.
Ať už je jeho vztah k Ballingerovi jakýkoli,
mezi Poem a Leroyem Fryem neexistuje žádná spojitost.
- Ani se neznali. - Ale ano.
Loni v létě se porvali.
O tuto informaci se s vámi asi nepodělil, že?
Tak ho zatkněte.
Jste-li natolik přesvědčeni, zatkněte ho.
Máme pouze motiv.
Důkazy máte dodat vy!
Pane Landore, chováte vůči této Akademii zášť?
Je to tak?
Já pro ten váš milovaný ústav riskuji život.
Ale ano.
Skutečně věřím, že Akademie okrádá mladé muže o vůli.
Svazuje je nařízeními a pravidly.
Obírá je o vlastní rozum, o lidskost.
Naznačujete, že za tato úmrtí nese vinu Akademie?
Někdo s ní spojený? Ano. Proto i samotná Akademie.
To je směšné.
Podle tohoto uvažování
by každý zločin spáchaný křesťanem měl být poskvrnou Krista.
To také je.
Když jsem vás prvně požádal… abyste vzal tuto práci,
řekl jste mi, že s Leroyem Fryem jste nikdy neměl co do činění, takže…
Začněme tím. No?
- No, není to tak docela pravda. - Ale!
Proč s vámi nic není prosté, Poe?
Jaká jsou fakta? Prostá fakta?
Ano, nebo ne?
Pravdu!
Znal jste Leroye Frye?
Ano.
Pohádal jste se s ním?
Ano, pohádal. Ano.
Zabil jste Leroye Frye?
Zabil jste Randolpha Ballingera?
Měl jste co dělat se znesvěcením jejich těl?
- Ne. Ať na místě umřu, jestli… - Ale nepopíráte,
že jste oběma vyhrožoval?
No, co se týká Ballingera, bylo to…
Nemyslel jsem to tak.
- A Frye? - Tomu jsem nikdy nevyhrožoval. Pouze…
Ukazuje se zde velmi znepokojivé schéma, Poe.
Muži, kteří vám zkříží cestu, končí na oprátce
bez životně důležitého orgánu v hrudi.
Pane Landore…
Kdybych měl zabít každého kadeta,
který mne při mém krátkém pobytu zde obtěžoval,
patrně by z celého sboru
zbyla pouhá hrstka.
Musíte-li to vědět, od začátku
si tu ze mě všichni utahují.
Z mého chování, věku, mé povahy…
z toho, jak vypadám.
Ani za tisíc životů
bych se nevyrovnal se všemi ústrky,
které se mi tu staly.
Ano, provinil jsem se spoustou věcí, ale tímto nikdy.
Nikdy ne vraždou.
Věříte mi?
Věřím, že byste si měl dávat lepší pozor na to, co říkáte a děláte.
Prozatím se mi snad podaří Hitchcocka uchlácholit.
Ale jestli mi ještě zalžete,
nasadím vám želízka a nehnu pro vás ani prstem.
Rozumíte mi?
A teď mě omluvte, čekají mne s večeří.
Děkuji, že jste přišli uctít Randolphův předčasný odchod.
Ten drahý chlapec patřil do rodiny.
Nemyslíte, pane Landore, že můj syn je mimořádně pohledný?
V tomto ohledu shledávám požehnané obě vaše děti.
Ano, to požehnání máme v rodině.
Ale musím říct, že jste pro mne rarita.
Muž tak pronikavé inteligence.
Vlastnosti, které je zde směšně málo.
A při té inteligenci, pane Landore, doufám,
že jste dokončil, čím jste byl oficiálně pověřen,
a nyní můžete pomoci vyřešit mou vlastní hádanku.
- Hádanku? - Podivnou věc.
Během pondělního recitálu
se mi někdo hrabal ve věcech.
No…
- Venku chodí strašní lidé. - Opravdu, otče?
Já se přikláněl k teorii, že ten dotyčný byl prostě drzý.
Samozřejmě nemám tušení, kdo to byl.
Tak jako tak musíš být opatrný, Artemusi.
- Opravdu. - Ach, matko.
Zřejmě to byl jen nějaký protivný staroch,
co nemá nic lepšího na práci a ani vlastní život.
Nějaký venkovan z chalupy.
Nemyslíte, pane Landore?
- Vy bydlíte v chatě, že? - Artemusi.
Možná dokonce dobře víte, kdo to mohl být?
Nějaký drahý přítel, co se rád v hostinci napije?
Přestaň! Prosím tě! Nenávidím to!
Nesnáším to, když lidi takto popichuješ.
- Nevím, kam tím míříš, matko. - Jistěže ne.
Mířit na druhý břeh Hudsonu, všem by to bylo jedno.
Nikdo by to nechápal!
- Že, Danieli? - Synu, prosím.
Prosím… Omluvte mou ženu.
Smrt pana Ballingera
vrhla na naši šťastnou domácnost stín.
Následoval byste mne do pracovny, pane Landore?
S radostí.
Omlouvám se, konstáble.
Jsme jako na jehlách. Vybírá si to daň na nás všech.
- Nemusíte se omlouvat. - Jo.
Takové omezení pohybu v toto období roku…
Je to pochopitelné.
Nemohl jsem si nevšimnout, doktore.
Je vaše dcera chorá?
Jste všímavý.
Ano.
Ano, je…
Má to opravdu těžké.
Už od mala.
Příšerná nemoc ji stravuje, když se nikdo nedívá,
paralyzuje jí mozek a způsobuje třes těla.
Krásné dítě.
Má se vdát, mít postavení, děti.
Ale přitom je nemocná.
Je to strašné.
Pánové, Lea se už rozehrála, chcete-li se připojit.
Děkuji, synu.
Půjdeme?
Pokud vám to nevadí, půjdu se nadýchat čerstvého vzduchu.
Samozřejmě.
Otče, dej si se mnou partii.
Zas to pro učené, nebo tentokrát zkusíme něco náročnějšího?
- Pozoruhodné. - To sotva.
Slušné snad.
Nedochází vám, jaký účinek na mne vaše hra má.
Vlastně na nás všechny…
- Ano? - No, já…
Nevím, jak jinak to vyjádřit, ale… Uvědomil jsem si,
že bych pro vás udělal cokoli.
Ach, Edgare.
Mohu vám pomoci něco najít, pane Landore?
Už je vám lépe. A tak brzy.
Odpusťte mi.
Měla jsem strach, že na mě jde jedna z těch příšerných migrén,
ale potřebovala jsem si jen na chvíli odpočinout.
A již se cítím normálně.
Dejme tu příšernost pryč.
Jsem si jistá, že vám nebude sedět.
S doktorem jsme ho hledali.
A já ho našel.
Podívejte, co konstábl našel u nás ve skříni.
Pamatujete? Artemus v něm jako mladík chodil po domě.
- Pamatuješ, broučku? - Ano, matko.
- To je bratrův kabát. - Bratrův?
Je to jediná naše upomínka na něj.
Proč ho máte?
Na to by mohl odpovědět Artemus.
Ethane.
Co ty tady?
Pohřešuje se další kadet.
Vytvořil jsem pátrací skupinu. Do hodiny budou moci vyrazit.
Nenechají kámen na kameni.
Bůh nám pomoz. Třesu se při pomyšlení…
Pánové!
Právě jsem byl u Stoddarda na ubikaci.
Jeho kufr je prázdný. Nikde jsem nenašel žádné civilní oblečení.
Myslím, že zběhl.
Zběhl?
Podle Fryova deníku
byli jak Stoddard, tak Ballinger jeho dobrými přáteli.
Asi se obával, že je další na řadě.
To je možné, ale co Artemus a ten důstojnický kabát?
Je-li do toho zapleten, jak to, že jej ihned nezatkneme?
Na to… je příliš chladnokrevný. Stačí, aby to popřel.
Vyšetřování mne vede ještě jedním směrem.
Dva jeho nejbližší druzi jsou mrtví
a já musím ihned zpravit ředitele, že máme pachatele.
Máme toho vraha, Landore, že ano?
Edgare.
Profesore?
Pépé.
Když jsem tu byl posledně, zmínil jste knihu a lovce čarodějnic.
Ano. Discours du diable.
Henri Le Clerc.
Byl Le Clerc kněz?
Upálený na hranici.
Napadla mě ve spánku.
Dolů, dolů, dolů
valil se tlukoucí příval.
Rozrušen jsem prosil, ať spěchá.
„Lenora.“
Zdržela se odpovědi.
Zahalena nekonečnou nocí hlubokou.
Vše zastřela, až na její bledé modré oko.
Noc z nejtemnějších, černá peklem,
kostnicí divokou
zanechala jen
to smrtící modré oko.
Chápete?
Lenore.
Leo.
Vypráví o vaší nevýslovné bolesti.
Vyústění k tomu, co… vás trýzní.
Ta báseň…
hovoří k nám.
Pamatujete, jak jste řekl, že byste pro mne udělal cokoli?
Váš uctívač ďábla.
- Děkuju, Pépé. - Jo.
Pane Landore.
Vaše rodina.
Vaše rodina…
je vskutku hádanka.
Nedokázal jsem přijít na to, kdo jí velí.
Postupně jsem tipoval každého z vás.
Nikdy mne nenapadlo,
že to může být někdo, kdo vůbec není naživu.
Prosím?
Otec Henri Le Clerc.
Největší lovec čarodějnic,
než začal hon na něj.
O čem to mluvíte?
Vaše dcera trpí padoucnicí, viďte?
Zvládá to, protože je s někým v kontaktu.
S někým, kdo jí dává pokyny.
S ním.
Mám začít pochybovat o vaší příčetnosti?
Kam tím míříte?
Le Clercova neskutečně vzácná kniha Discours de diable.
Rozhovory s ďáblem
nepatří k mým kratochvílím, pane Landore.
Z této knihy jsem nepřečetl ani řádku.
Mluví vaše dcera se zemřelými?
V průběhu let se záchvaty velice zhoršily.
Já…
Zkoušel jsem všechny myslitelné léky.
Dávali jí tři měsíce života.
Víte, jaké to je, jít spát,
a nevědět, jestli vaše dcera do rána přežije?
Ale pak, jednoho dne, za mnou přišla,
že někoho potkala.
Svého prapradědečka.
Le Clerca?
Henri Le Clerc nebyl zlý.
Jen nepochopený.
Přísahali, že Fry už byl mrtvý.
Říkali, že by nikdy nikoho nezabili.
A vy jste jim uvěřil.
Neměl jsem na výběr.
Jste doktor! Vědec!
Jak se opovažujete věřit takovým šílenostem?
Protože…
Protože já sám jsem ji zachránit nedokázal.
Mé vlastní umění mě zradilo.
Pro Leu jsem obětoval vše.
Jak jí mohu bránit opatřit si lék jinde?
Doktore.
Komunikace se zemřelými…
To není normální. Ale vražda…
Zničit životy nevinných lidí…
To je nelidské.
Za to musí někdo viset.
Byl jsem shovívavý jen proto, že… jako zázrakem
to vypadalo, že je jí líp.
Kde je vaše rodina, doktore?
Kde máte děti?
Předtím tu byl pan Poe.
Odešel s… Artemusem.
Proč v předsíni stále visí jeho kabát?
Doktore, kde je Lea?
Doktore, kde máte rodinu?
Přestává to fungovat.
Leo.
Pokračuj.
Co se děje?
Už to nepotrvá dlouho.
Není mi nejlépe.
- Myslel jsem… - Ne.
Ještě pár minut, a budu volná.
Volná?
Ano.
Prosím, Leo. Já…
Musí to být.
Ty to přece chápeš.
Oběť je nejvyšším důkazem lásky.
Od chvíle, kdy jsem tě poznala, jsem věděla, že jsi ten pravý.
Leo.
- Ano? - Skutečně tě miluji.
Dost!
- Zmizte! - Za to budete viset!
To není vaše starost.
Leo, dokonči to!
Paní Marquisová, chcete své děti vidět na oprátce?
- Neposlouchej ho. Blufuje. - Pokračuj.
- Leo! - To je Fryovo srdce, že?
- Landore. - Leo, pokračuj!
Ballinger by pro vás udělal cokoli, dokonce i zabil.
Zabil jste ho, Artemusi.
Prosím, nechte nás být. Už to skoro je.
- Leo, skonči to! - Už to skončilo!
Byla jste to vy.
To vy jste Frye vylákala vzkazem…
Nebyl to její nápad. To já!
- Já to udělal! - Ne, Artemusi!
- Ne! - Prosím. Přestaňte!
Přestaňte!
Leo!
Artemusi!
Ustup, matko!
Artemusi.
Leo.
Artemusi! Ne!
Pusť mě! Ne!
Artemusi!
Artemusi! Ne!
Leo!
Ne!
Neztratil prý víc krve, než by mu vzal doktor
při běžném pouštění žilou.
Možná to pro něj bylo nejlepší.
Připouštím, že je v něm víc, než se na první pohled zdá.
Nemůžu než souhlasit.
Co teď bude s paní Marquisovou?
Bude truchlit, jak to dokážou jen matky.
Podle soudce už si vytrpěla dost.
Ale potěší vás,
že náš doktůrek podal rezignaci.
Nic z toho mě netěší, to si můžete být jistý.
Landore.
Co se týče způsobů a náhledu na svět, nemůžeme se lišit víc.
Ale rád bych vám řekl,
že pokud mě tato záležitost někdy…
Chci říct, že jestli jsem někdy zpochybnil…
vaši kompetentnost,
je mi to líto.
Děkuji, kapitáne.
Jak jsem se s tím mužem mohl celá ta léta bratříčkovat?
Znám jeho rodinu skoro jako svou vlastní,
a nikdy by mě nenapadlo, čím si procházejí.
To byl záměr, plukovníku.
Pak hanba mi.
Mohu jen odhadovat, že Artemus Ballingera zabil,
aby mu zabránil uvědomit policii,
a že pan Stoddard spíš utekl, než aby se stal další obětí.
Ano, to lze předpokládat.
Inu, Landore,
prohlašuji, že smluvní povinnosti jste splnil do puntíku.
Tímto vás jich zbavuji.
Doufám, že vás to nezarmoutí.
Přinejmenším doufám, že přijmete naše díky.
Snad ti šakali ve Washingtonu brzy půjdou do důchodu.
Věřím, že jsme teď získali odklad.
Ne. Plukovníku.
Už jste jako rybička.
Vím o vaší dceři.
Dobrá.
Co s tím má Mattie společného?
Všechno.
A moc dobře to víte.
Napadlo mě to ve spánku.
Ten vzkaz… co měl Leroy Fry v ruce.
Vzkaz, který toho chudáka vylákal z kasáren.
Lehkomyslně jste mi jej svěřil.
Toto je další vámi napsaný vzkaz.
Pamatujete?
Jsem naprosto
ohromen vaším písmem.
Velká písmena jsou stejně vypovídající jako malá.
Ta A, R, J, E…
jsou prakticky totožná s těmi na vzkazu pro Frye.
Asi chápete, jaký byl můj úžas.
Mohl oba vzkazy napsat stejný člověk?
A proč by si Landor měl psát s Leroyem Fryem?
Ale štěstí tomu chtělo, že jsem narazil na naši božskou Patsy.
A ta mi všechno řekla.
Když se vaše dcera vracela z plesu Akademie…
Chyť ji!
- Drž ji. - Ne!
Mattie znásilnili…
Ne!
…tři neznámí násilníci a nechali ji napospas.
Ticho.
Juliusi, vem jí nohy!
- Ne! - Chyť ji!
- Rozevři jí stehna! Drž ji dole! - Ne!
- Prosím! - Ať se necuká.
Opravdu špatná parta.
Přesně jak říkal Leroy Fry.
Mattie?
Proboha! Mattie.
Panebože! Pojď ke mně.
Mattie.
Omlouvám se.
- Mrzí mě to. - To nic.
Všechno bude dobré.
Všechno se spraví.
Mattie, nemůže ti pomoct.
Prosím, broučku. Dovol mi ti pomoct.
Ale neutekla, že ne?
Mattie?
Mattie.
Mattie, prosím. Pojď sem.
Prosím, zlatíčko moje. Pojď ke mně.
Nedělej to.
Všechno se spraví.
Prosím, Mattie. Pojď zpátky.
Všechno se spraví.
Nedělej to.
Mám tě ráda.
Proč jste mi to neřekl?
Ten příběh
nevyprávím rád.
Ale dodal bych vám útěchy.
Pomohl vám, jako vy mně.
Myslím, že v tomto mi nikdo útěchu poskytnout nemůže.
Co jsem podnikl dál?
Přesně to, co byste udělal vy.
Prozkoumal jsem všechny domněnky a začal jsem tím,
jaká je pravděpodobnost, že by ve stejný večer
ukládaly o život stejnému kadetovi dvě strany?
Malá!
Velmi malá!
Leda by jedna z nich byla vázaná na tu druhou,
nebo řekněme, co kdyby Artemus s Leou
zkrátka a dobře jen hledali mrtvé tělo?
Zázračně se jim naskytla příležitost
a bylo jim jedno, čí to tělo je, pokud mělo srdce.
Jediná věc, kterou nejsou ochotni spáchat, je vražda.
Ne, zato druhá strana je připravena a ochotna zabít.
A konkrétně tohoto muže.
Proč?
Mohla by za tím stát pomsta, Landore?
Patsy?
- Pomoc! - Kdo byl s tebou?
Je tam někdo?
Haló.
Takže… druhá strana je vyrušena,
ale až poté, co své úspěšně vyřídila.
Pachatel se vrací do chalupy u Buttermilk Falls,
kam bez povšimnutí uniká.
Ale je šokován, když je druhého dne povolán zpět do West Pointu
a zjišťuje, že v době mezi tím
byla mrtvola otřesně zohavena.
To jeho zločinům poskytne vynikající krytí.
Musí si myslet, že při něm stojí sám Pánbůh.
Být najat k vyšetření zločinů, jež sám spáchal.
A kvůli tomu se z Artemuse a Ley navždy stali vrazi.
Žádné navždy není.
Budou zapomenuti stejně jako my ostatní.
Já na ně nezapomenu!
Zejména ne na Leu.
Měla se stát ženou, Landore, matkou.
Nezapomenu ani na to, jak jste z nás všech udělal blázny.
Blázny.
Já byl ale korunovaný blázen.
- Není-liž pravda? - Ne.
Byl jste ten, kterému jsem se chtěl celou dobu přiznat.
Věděl jsem to od chvíle, kdy jsem vás potkal, a je to tady.
Já…
Chcete-li, abych se omluvil, udělám to.
Nestojím o omluvy.
Ne. Chci odpovědi.
Jak jste věděl, že Mattie znásilnil Fry?
A ty ovce a krávy byly vaše práce?
- Jistě. - A Ballinger?
Ballinger.
Musel jsem mu vyříznout srdce.
Muselo to vypadat jako dílo satanistů.
Nelehký úkol pro starého muže.
Jak jste zjistil, že se toho účastnil?
Z Fryova deníku.
Přiznal se i Ballinger?
- Ano, pod nátlakem. - Ne, prosím!
Kdo byl s tebou?
Julius Stoddard.
Julius.
Je mi líto.
Oba…
Oba si vzpomněli na její jméno
a postaral jsem se, aby si vybavil, co měla na sobě.
Do nejmenších podrobností.
Zdá se, že pouze Stoddard unikl spravedlnosti.
Neměl jsem… sílu ani vůli ho dopadnout.
Jen doufám…
že zbytek života… se bude ve strachu ohlížet přes rameno.
Spáchali ohavnou krutost.
Ale mohl jste jít rovnou za Thayerem a získat doznání.
Nechtěl jsem, aby se přiznali.
Přál jsem si, aby zemřeli.
A co teď?
Co teď?
To záleží na vás.
Mám pár poznámek…
které vás pošlou na šibenici.
Dobře.
Víte, Edgare, často si přeju,
aby tu noc po plesu
Mattie narazila na vás.
Kdo ví?
Třeba jsme mohli být rodina.
Velmi si cením…
toho… toho, co…
Sbohem, Landore.
Odpočívej, lásko moje.
PODLE KNIHY LOUISE BAYARDA
BLEDÉ MODRÉ OKO
Překlad titulků: Vixo