Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Grænserne, der adskiller liv fra død, er i bedste fald utydelige og vage.
Hvem ved, hvor det ene ender, og hvor det andet begynder?"
E. A. Poe
Godmorgen, hr.
- Er du Augustus Landor? - Ja.
Og du er?
Kommandør Hitchcock. Næstkommanderende på akademiet.
Jeg skal informere dig om,
at inspektør Thayer anmoder om at se dig.
- Hvad skyldes det? - Det overlader jeg til obersten.
- Hvornår? - Snarest muligt.
Og hvis jeg afviser?
Det er op til dig selv som privat borger.
Fin dag til en køretur.
Ifølge guvernøren er du en legende blandt New York Citys politiassistenter.
Da han anbefalede dig, nævnte han dine imponerende bedrifter,
såsom pågribelse af lederne bag Daybreak Boys,
opløsning af den frygtede Shirt Tails-bande
og opklaringen af et særligt grufuldt mord på en ung prostitueret i Elysian Fields.
USA'S MILITÆRAKADEMI - WEST POINT
Dine talenter inkluderer kodebrydning, oprørskontrol
og handskeløs afhøring.
Du er ministersøn fra Gloucester,
der flyttede til New York som teenager.
Og du er enkemand, hr. Landor.
I tre år nu.
- Vil du have kaffe? - En øl ville være rart.
Du…
Du opbevarer de noter i et dueslag deromme?
Hvad står der ellers?
At jeg ikke har set indersiden af en kirke
i meget lang tid?
At min datter stak af for noget tid siden?
Vi er bekendt med din datters forsvinden.
Vi udtrykker vores medfølelse.
Jeg håber ikke, jeg har fornærmet dig.
Nej.
Nej, undskyld. Jeg bør undskylde.
Og det gør jeg. Fortsæt venligst.
Hr. Landor, vi ønsker at fortsætte med ekstrem diskretion.
Vi leder efter nogen.
En privat borger med veldokumenteret flid og takt,
der kan foretage en efterforskning på akademiets vegne.
Denne er yderst kompleks og følsom
og handler om en af vores kadetter.
En andetårselev fra Kentucky ved navn Fry.
- Leroy Fry. - Der er ikke grund til at pakke det ind.
Fry hængte sig selv i aftes.
Det gør mig ondt.
Det er en skrækkelig sag, men du må forstå vores position.
Vi har fået til opgave at tage vare på disse unge mænd
og gøre dem til gentlemen og soldater, og derfor presser vi dem.
Vi mener dog, at vi ved, hvornår vi skal stoppe.
En dreng hængte sig selv.
- Det er en sag for retsmedicineren. - Der er mere.
Kadet Frys lig blev forulempet i aftes på hospitalsstuen.
Forulempet? Af hvem?
Hvis vi vidste det, havde vi ikke behøvet tilkalde dig.
Jeg er vis på, I har en del spøgefugle.
Det var ingen spøg, hr. Landor.
Leroy Frys hjerte blev skåret ud af hans bryst.
Dr. Marquis, hvordan gør en person det?
Med en skalpel. Eller hvilken som helst skarp kniv.
Det vanskelige er at nå ind til hjertet.
Flængerne på lungerne og leveren
er lavet i en vinkel for at redde hjertet.
Og hvordan vil man opbevare hjertet?
I en beholder af en art.
Viklet ind i musselin eller måske avis.
Sandsynligvis omgivet af is.
Hvem ville kunne gøre det?
En stærk en.
Så ikke en kvinde?
Ingen kvinde, jeg har haft fornøjelsen af at møde, nej.
Hvad med hans medicinske baggrund?
Er det nødvendigt at være veluddannet og erfaren som dig?
Ikke nødvendigvis.
Det kræver lys og viden om, hvor man skal skære,
men man behøver ikke være læge eller kirurg.
- Det må være… - En galning!
Og han er stadig derude.
Stå rør!
Tilgiv mig, hr. Landor.
Vi står i en meget ømtålelig situation.
Der er visse magtfulde senatorer i Washington,
der hellere end gerne ville se os fejle og lukke os ned.
Jeg beder om din hjælp med at redde militærakademiets ære.
Og det vil jeg forsøge på.
Du stod vagt i aftes, hr. Huntoon.
Ja.
Fra 21.30 til midnat. Så gik jeg tilbage til vagtrummet.
Hvor er det?
Nummer fire. Ved Fort Clinton.
Jeg indrømmer, jeg ikke så bekendt med området,
men hvor vi står nu ser ikke ud til
at være på vejen fra Fort Clinton til nordbarakkerne.
- Nej. - Hvorfor gik du en omvej?
Jeg hørte noget.
Jeg tænkte, det var et dyr.
Det lød døende eller fanget i en fælde, så jeg ville hjælpe.
Jeg holder af dyr.
Jeg løb denne vej, da jeg stødte ind i kadet Fry.
- Hvordan så han ud? - Ikke godt.
Han hang ikke lige.
Det var nærmest, som om han sad på en stol.
Jeg tror ikke, jeg forstår.
Hans fødder rørte jorden.
- Rørte hans fødder jorden? - Ja.
Okay. Hvad gjorde du så?
Jeg løb. Direkte tilbage til nordbarakkerne.
Et sidste spørgsmål, og så må du gå.
Så du nogen andre?
Nej.
Hr. Huntoon.
Halsen…
Det var det første, der slog mig.
Kan du se?
Det sad slet ikke fast. Rebet havde fat om ham,
men gled op og ned ad halsen for at finde fæste.
Som om…
Som om han kæmpede imod.
Tag et kig på fingrene.
Vabler fra at holde fast i rebet
og forsøge at få det af.
Hvad foregår der her?
Det her er yderst usædvanligt.
Gider du føle på hr. Frys baghoved?
Du undersøgte ham vel?
Selvfølgelig gjorde jeg det. Det er mit job.
Har vi ikke allerede gennemgået det her?
Der er en form for kvæstelse.
Omkring issebenet.
Omkring 7,5 centimeter.
Det må jeg have overset.
Nogen myrdede hr. Fry.
Er det, hvad du siger, hr. Landor?
Du har måske fat i noget der, kommandør Hitchcock.
Enhver kunne have overset det, doktor.
Hr. Landor.
Nu, hvor du er om bord,
er det vigtigt, at vi fastslår nogle grundregler.
Du rapporterer til mig dagligt, og jeg til obersten.
Og du må ikke tale om sagen med nogen, hverken indenfor eller udenfor akademiet.
- Ellers andet? - En sidste betingelse.
Du må ikke drikke under efterforskningen.
Dit ry er kommet dig i forkøbet.
Undskyld mig.
- Er du Augustus Landor? - Ja.
Medmindre jeg tager fejl, skal du opklare mysteriet
om Leroy Fry.
Korrekt. Hvad kan jeg gøre for dig?
Det påhviler mig og denne institutions ære
at videregive nogle konklusioner, jeg er kommet frem til.
Konklusioner?
Angående den afdøde hr. Fry.
Det interesserer mig.
Manden, du leder efter,
er poet.
Menig Cochrane.
Da Leroy Frys lig blev bragt tilbage til hospitalet,
var det så din opgave at bevogte det?
Det var det.
- Skete der noget under din vagt? - Ikke før kl. 02.30.
- Da blev jeg afløst. - Af hvem?
- Menig, hvem afløste dig? - Jeg ved det ikke.
Blot at det var en officer.
- Identificerede han ikke sig selv? - Nej.
Men det ville jeg heller ikke forvente.
Hvad sagde han til dig?
Han sagde: "Tak, menig. Det var alt. Jeg afløser dig."
- En underlig anmodning, ikke? - Jo, meget.
- Så du hans ansigt? - Nej.
Jeg havde kun et stearinlys. Det var mørkt.
Hvordan vidste du så, han var officer?
Striberne på skulderen. Men det var dog underligt.
- Hvorfor det? - Striberne.
De manglede på venstre skulder.
Der er han.
Benny genkender en mand, der trænger til en drink.
Selve synet varmet mit blod.
Benny!
- Skål for regler. - Skide være med dem.
Patsy.
Patsy!
Hvad går dig på?
Har I hørt om den stakkels kadet?
- De siger, det tog ham timevis at dø. - "De"?
Ham.
Skulle du ikke være til forestillingen?
Godaften. Forestillingen?
Nej, de vil ikke savne mig.
De ved knap nok, jeg går der.
Desuden har jeg lært mere her end i noget klasseværelse.
Uden tvivl.
Sid ned. Vær sød at tage…
- Plads? - Plads. Tak.
Fjerdeårselev Poe. E. A. Poe.
Edgar A. Poe.
Du er godt nok tørstig.
Det tager det værste af sortsynet.
Sig mig, hvordan hørte du om Leroy Fry?
Fra Huntoon, selvfølgelig.
Han har fortalt det til hele akademiet.
Måske hænger nogen også ham snart.
Du antyder vel ikke, at nogen hængte hr. Fry?
Jeg vil ikke antyde noget.
Hvorfor tror du, at manden, der skar Leroy Frys hjerte ud,
var poet?
Tja…
Hjertet er enten et symbol eller intet.
Fjerner du symbolikken, hvad har du så?
En håndfuld af muskler, der ikke er mere æstetisk interessant end en blære.
At fjerne en mands hjerte er en synd.
Hvem er bedre udstyret til at gøre det
end en poet?
En poet, der mener det utroligt bogstaveligt…
Du kan ikke foregive, at denne grusomhed
ikke vækkede litterær genklang i hver en sprække af dit sind.
Lord Sucklings charmerende sang:
"Jeg beder dig sende mit hjerte tilbage Da jeg ikke kan få dit"
Eller endda Biblen:
"Skab et rent hjerte i mig, Gud."
"Et sønderbrudt og sønderknust hjerte afviser du ikke."
Det kan lige så godt være en religiøs galning.
Nej, jeg glemte at nævne, at jeg selv er poet,
derfor tænker jeg som en.
Jeg læser ikke meget poesi.
Hvorfor skulle du? Du er amerikaner.
Og du?
Kunstner. Uden land, så at sige.
Hvad, hr. Landor?
Du har været til hjælp.
Tag et ekstra kig på en kadet ved navn Loughborough.
Han var Leroy Frys værelseskammerat, indtil de havde et skænderi.
Om hvad forbliver ukendt.
Hr. Loughborough.
Fortæl hr. Landor, hvordan du kendte hr. Fry.
Javel. Vi var værelseskammerater.
Skændtes I nogensinde?
Jeg ville ikke kalde det skændes. Bare…
…divergerende retninger.
Hvad skyldtes de?
Intet, bare…
…et anliggende.
Hvis du ved noget angående hr. Fry,
er det din pligt at nævne det.
Det er følgende.
Jeg mener, han omgikkes
en dårlig flok.
Det kaldte han dem i det mindste.
Med "en dårlig flok", mente han så andre kadetter?
Det sagde han aldrig, men jeg antog det.
Hvorfor nævnte du det ikke tidligere?
Jeg troede ikke, det var relevant,
da det skete for så længe siden.
Træd af.
Hr. Stoddard.
Du var den sidste, der så hr. Fry i live.
Ja.
- Tal højere. - Jeg er lidt småsyg.
Jeg så Leroy den pågældende aften.
Jeg gik forbi ham på vej hen til barakkerne.
Talte du med ham?
Han stoppede mig og spurgte, om der var nogen officerer.
Hvordan så hr. Fry ud?
Det var meget mørkt. Jeg stoler ikke på min hukommelse.
Bar han på noget, måske et reb?
Intet, som jeg kunne se.
Der var noget.
Da Fry gik, spurgte jeg, hvor han skulle hen på den tid.
Og?
Han sagde: "Et nødvendigt onde."
Hvordan opfattede du det?
Det ved jeg ikke.
Træd af.
- Undskyld mig, kommandør. - Ja.
Du almægtige.
"En ko og et får er blevet myrdet og lemlæstet i Cold Spring.
Deres bryst blev på brutal vis åbnet og hjerterne taget."
Er ingen af Guds skabninger i sikkerhed fra denne mand?
Vi ved ikke, om det er samme mand.
Hvad?
Siger du, det er et tilfælde?
Fra og med i morgen tidlig kl. 6.00
vil alle mænd kun gå til time, måltider og gudstjenester.
Intet andet!
Spørger en klassekammerat,
talte vi kun om dit forhold til Leroy Fry.
Der var intet forhold. Jeg kendte ham ikke.
- Hvad? - Jeg kendte ham ikke.
- Så misforstod jeg dig. - Det er sket før.
Hvis vi ikke skal tale, hvad så?
Jeg tilbyder dig et job.
Ulønnet.
Ingen af de andre må vide, hvad du foretager dig,
før lang tid bagefter.
Hvis de opdager det, vil de sikkert forbande dig.
Et uimodståeligt tilbud.
Fortæl mig mere.
Fremragende. Du skal dechifrere dette, en del af en større seddel.
Du skal arbejde så hemmelighedsfuldt og præcist, som du kan.
Det glæder mig at rapportere, at jeg har dechifreret beskeden.
Håndskreven, af personlig natur.
Fry havde den på sig, da han døde.
Derfor kan vi antage, at den var nok til
at drage ham væk fra barakkerne på den pågældende aften.
Da resten af beskeden blev flået fra hans hånd,
kan vi antage, at beskeden identificerede sin afsender.
Da der blev anvendt primitive, sorte versaler,
indikerer det også, at afsenderen ville sløre sin identitet.
Det var en slags invitation, eller måske snarere en fælde.
En fælde?
Med det i mente… Må jeg?
Lad os koncentrere os om tredje linje,
som vi ved er fuldkommen.
"For." Men hvad?
Noget, der begynder med "S".
"Sidste"? "Selvom"?
Nej. Intet passer med invitationen.
"For søren"? Nej. For klodset konstruktion.
Hvis Leroy Frys tilstedeværelse var ønsket på et bestemt tidspunkt og sted,
er der kun ét ord: "Sent."
"For sent."
Kigger vi så på tredje linje,
bliver det første ord næsten fornærmende let
at afkode: "Ikke."
Så: "Kom ikke for sent."
Kig nøje efter, hr. Landor.
Vi skal ikke se langt efter en passende kandidat.
Hvis Fry skulle komme til et forudbestemt sted,
ville han, set fra afsenderens synspunkt, helt klart komme.
Så: "Kom, hr. Fry."
Med det på plads er det så let som ingenting
at afkode det næste ord. Kan det være andet end "nu"?
Vi sætter ordet ind, et voilà!
"Kom ikke for sent. Kom nu."
Og der har du løsningen på vores lille gåde
respektfuldt afleveret.
Førsteklasses arbejde. Tak.
- Bare én ting. - Ja?
Lykkedes det dig at afkode de to første linjer?
Jeg måtte desværre opgive dem.
Er du god til at stave?
Fejlfri. Vurderet af ingen mindre end
præst John Bransby fra Stoke Newington.
Så har du nok aldrig gjort, hvad så mange af os gør.
Staver ord, der lyder ens, forkert.
Såsom "der" og "her".
En almindelig sprogfejl.
Bestemt en invitation. "Mød mig der."
Vi ved selvfølgelig stadig ikke, hvor de skulle mødes, vel?
Noget med "E-N" til sidst.
Anløbskajen!
- Måske endda bugten ved anløbskajen. - Fremragende valg.
Så: "Jeg venter ved bugten ved anløbskajen.
Mød mig der cirka kl. 23.00.
Kom ikke for sent. Kom og mød mig." Det lyder mere sandsynligt.
Antyder det noget?
Hvorfor mødes med en medkadet der,
når de kunne ses hvor som helst?
Fordi det ikke er en kadet, men en kvinde.
Du vidste svaret fra starten, hr. Landor.
Jeg havde en anelse.
Hvis det virkelig er en kvinde, vi søger,
tror jeg, at jeg måske har set hende.
Morgenen efter Leroy Frys død, før jeg vidste, hvad der var sket,
vågnede jeg og sagde åbningslinjerne af et digt,
linjer, der beskriver en mystisk kvinde i dyb sorg.
Uden for messen dukkede den smukkeste skabning op,
som jeg nogensinde havde set.
Hvem var hun?
Jeg ved det ikke.
Men hvorfor tror du, at dette digt eller kvinden er forbundet til hr. Fry?
Atmosfæren af skjult vold.
Usigelig tvang.
En ukendt kvinde.
Du kunne have skrevet det hvilken som helst morgen.
Men jeg skrev det ikke. Det blev dikteret.
Dikteret?
Af hvem?
Min mor.
Hun er død.
For næsten 20 år siden.
Fortæl mig om Poe.
Åh, Poey.
En skøn dreng.
Gode manerer. Taler meget.
Uden tvivl. Og der er noget mærkværdigt ved ham.
Fordi han taler meget?
Fordi han er fyldt med meningsløse fantasier.
Han fortæller mig om et digt,
påstår, at det har at gøre med Leroy Frys død.
Påstår, at det blev dikteret til ham, mens han sov, af hans døde mor.
Du af alle folk ved, at de, vi har mistet…
…altid er hos os.
Mennesket vil gøre næsten alt for at snyde døden, ikke sandt?
En beholder af en art.
Viklet ind i musselin eller måske avis.
Sandsynligvis omgivet af is.
MØD MIG VED ISHUSET. FAT MOD
Godt. Du fik min besked.
- Blev du forfulgt? - Forfulgt?
Hvor uprofessionelt. Bestemt ikke.
- Hvad er dette? - Gerningsstedet.
For den anden forbrydelse.
Hvor Frys hjerte blev anbragt.
Det mindede dig om Biblen, at de tog Frys hjerte.
Jeg må indrømme, at jeg allerede tænkte lignende.
Dog ikke Biblen,
men religion.
Det ligner bestemt en ceremoni.
Blod og lys placeret på bevidst vis.
- En cirkel. - Og en trekant.
Og Frys hjerte sandsynligvis placeret i midten.
Jeg har en gammel ven, der måske kan hjælpe.
Professor Jean Pépé er ekspert i symboler…
- Pépé! - …ritualer og det okkulte.
- Professor! - Pépé er måske
- den mest mærkværdige mand… - Jeg er herinde.
- Beklager forstyrrelsen. - …jeg har mødt.
Jeg har noget besynderligt med, jeg vil have dig til at tage et kig på.
Det her kan kun være en magisk cirkel.
Jeg mindes at have set den i Le Véritable Dragon Rouge.
Hvis jeg husker rigtigt, ville magikeren stå der
i trekanten.
Alene?
Han ville måske have en gruppe assistenter.
Og stearinlys og fakler på hver side, lys overalt,
faktisk en lysfestival.
Gus, hvis du går hen til tredje reol…
Anden øverst.
Tag bindet, der ligger ovenpå.
Ja.
Pierre de Lancre, frygtindgydende heksejæger.
- Kan du læse fransk, hr. Poe? - Ja.
Læs i stilhed. Den er i midten.
De Lancre henrettede 600 baskiske hekse
og efterlod det bemærkelsesværdige bind, I nu læser.
Men bogen, jeg ville give jer, Discours du Diable af Henri Le Clerc,
som henrettede 700 hekse, før han var færdig,
rygtes at være ødelagt.
Rygtet siger, at han efterlod to-tre andre bind,
der er identiske med det, der blev ødelagt.
At finde et er blevet mange okkult-samleres idée fixe.
- Hvorfor? - Hvorfor?
Le Clerc efterlod instruktioner for at sikre sig…
…udødelighed.
Du godeste.
"Det er almindeligt kendt blandt onde engle,
at indholdet af en heks' sabbatsmåltid
er begrænset til følgende:
Urene dyr, der aldrig spises af kristne,
hjerterne fra udøbte børn
og hjerterne fra hængte mænd."
Poe, du skal på diskret vis infiltrere kadetterne.
Se, om du kan finde ud af, hvem der er involveret i det okkulte.
Forklar dig selv.
Der er blevet givet visse tilbud til mig,
dystre og ukristne tilbud.
- Ukristne? - Ja.
Jeg anspores til at tvivle på min tro.
Og til at prøve mystiske og hemmelige praksisser fra gamle tider.
- Gamle tider? - Han taler om sort magi. Hvem var det?
- Vi forlanger at vide det. - Jeg har svoret intet at sige.
Hvem var det?
I får det ikke ud af mig,
selv hvis Gud truede med at ramme mig med lynet.
- Hvis du vil bede med os… - Nej, jeg gav mit ord.
- En får dig til at tvivle… - Det er hemmeligt.
Var det Marquis?
Hamilton, var din mund.
Jeg har et navn, men mangler et ansigt.
Svimmelhed?
Ja, tingene står ikke stille.
Dit hjerte slår hurtigt.
Fint, hr. Poe, hold dig indenfor i dag
og tag vare på dig selv.
Giv dette til løjtnant Locke og hans chefkadet,
Artemus, min søn.
Han sørger for, du bliver fritaget for tjeneste.
Du ønsker at blive fritaget fra time, fordi du føler dig
svimmel?
Og en værre sygdom, der ikke står nævnt.
Et anfald af kedsomhed.
"Kedsomhed"?
I største omfang.
Pas du hellere på, Poe.
Du kan selv spørge lægen.
Det er sandt, løjtnant.
Min far sagde, han aldrig havde set noget lignende.
Fint.
Men jeg sigter dig for upassende frækhed.
Tre anmærkninger.
Vend tilbage til dit kvarter.
Og du har bare at være der, når der er inspektion.
- Poe, ikke sandt? - Jo.
Artemus Marquis.
Jeg må sige, din frækhed er beundringsværdig.
I aften, kl. 23.00, 18 nordbarakkerne.
Undskyld, jeg er sent på den. Du har vel ikke ventet længe?
Hvor er her skønt.
Bøger!
Du har aldrig interesseret mig mere.
Hvor begynder jeg?
Den jammerlige Fenimore Cooper. Ethvert bibliotek skal vel have en.
Sikke en samling.
Egyptens historie og al den slags.
Jeg har afsløret dig.
Du sagde, at du ikke læste poesi.
Det gør jeg ikke.
Byron!
- En af mine favoritter, hr. Landor… - Stop.
…og den er flittigt brugt.
Det er min datters.
Og din datter er her ikke længere?
Nej. Hun stak af med en.
En, du kendte?
Flygtigt.
Hun vender aldrig tilbage?
Usandsynligt.
Så er vi begge alene i denne verden.
Men du har din mor.
Hun taler stadig til dig.
- Sin tilstand til trods. - Ja.
Ja, fra tid til anden.
Og hvad end der er godt i min person eller ånd kommer fra hende.
Hvad hed din datter? Hvis jeg må spørge.
Mathilde.
Mattie.
Du behøver ikke sige mere.
- Du siger, du har fundet noget. - Nej, endnu bedre.
En, der går under navnet Marquis.
Lægen.
Nej. Hans søn, Artemus.
Og jeg forsøger at indlemme mig i hans ellers så tætte gruppe.
Her er endnu et af Guds væsner.
Fra guddommelige Patsy.
Vil du melde os for at bryde udgangsforbuddet, Poe?
Forarger vores overtrædelser dig?
Hr. Ballinger, det forarger mig ikke spor, og…
…vi bør tage en omgang til.
Drik det.
Det hele, kvinde.
Ballinger, du er noget af en bølle i aften.
En til, tak.
Jeg takker dig.
Jeg kan fortsætte hele natten.
Ro på.
Det var ikke let at skaffe.
Poe.
Jeg hører, du er en udgivet poet.
De siger, jeg har en ydmyg gave.
Så forlanger jeg en offentlig oplæsning.
Fornøj os.
Jeg mødte en fræk nudist på Bermuda
Der mente, hun var snedig
Jeg var snedigere
Hun mente, det var groft At blive bejlet til nøgen
Jeg jagtede hende Tøjlede hende og knaldede hende
- Flot, Poe. - Bravo.
Bravo.
Det tabende kort er en syver.
Det vindende kort er en knægt.
Du har heldet med dig, Poe.
Tak.
Poe, er det sandt, at detektiv Landor afhørte dig om Fry?
Han troede fejlagtigt, at jeg var en bekendt af Fry.
Var du?
Nej.
Det eneste, Fry kunne gøre for at få opmærksomhed,
var at hænge sig selv.
Jeg tror, han hængte sig selv, da en kvinde slog op med ham.
Og hvilken kvinde skulle det være?
Hvad med din søster?
Var Fry ikke betaget af hende?
Kom nu, Randy.
Du stod Fry mere nær end nogen af os.
Jeg var ikke så tæt på ham,
som du var.
Godt. Hvor kom vi fra?
Poe!
Gælder udgangsforbuddet ikke for dig, Poe?
Forklar dig.
Alt lys skulle være slukket for tre timer siden.
Undskyld.
Dine undskyldninger betyder intet for mig.
Leroy Fry mødte sin skaber, da han var ude efter udgangsforbud.
Gå tilbage til barakkerne med det samme.
Heldigt, du ikke skal grave din grav.
Tak.
Skynd dig.
Mattie?
"Husker du mig, for Guds skyld, Herre.
For i døden husker ingen en,
hvem skal takke dig i din grav?
Kom din barmhjertighed i hu
for din godheds skyld, o Herre.
Mine suk udmatter mig."
Du er hr. Landor, ikke sandt?
Jo.
Jeg er Leroys mor.
Jeg ville give dig denne.
Leroys dagbog.
Den går mindst tre år tilbage.
Jeg mindes ikke…
Jeg beklager.
Forfærdeligt tab.
Jeg mindes ikke, at de fandt en dagbog blandt hans ting.
Hr. Ballinger sendte den til mig.
- Hr. Ballinger? - Ja.
Så snart han hørte, hvad der var sket,
gik han hen til Leroys kvarter for at se, hvad der kunne gøres.
Den kære dreng sendte den til mig.
Jeg forstår.
Og så snart han så mig i dag,
sagde han: "Jeg tænkte, du skulle have Leroys dagbog hos dig i Kentucky.
Og hvis du vil brænde den, så gør det bare."
Hvor betænksomt.
Men jeg kan ikke tyde den.
Alle de tal og bogstaver…
Men nu, hvor jeg ser, hvordan hæren afhænger af dig,
virker det kun rigtigt, at du får den.
Jeg kommer tilbage og ser til dig hele tiden.
- Ser til hendes behov… - Jeg forstår.
…vi er sammen i det her.
Hr. doktor!
Hr. Landor. Sikke en glædelig overraskelse.
Lad mig præsentere min kone, Julia.
Jeg har hørt så meget om dig.
En fornøjelse.
Er det ikke dig, der efterforsker hr. Frys død?
Jo.
Vi talte lige om det.
Min mand sagde, at på trods af hans heroiske indsats
var hr. Frys lig så forrådnet, at de ikke kunne have åben kiste.
Hans stakkels forældre.
Ja.
Hele sagen har rystet os.
Vær vis på, jeg ikke hviler, før vi har fanget ham.
Det var dejligt at møde dig.
Min kære.
Jeg forstår, du er enkemand, hr. Landor.
Det er korrekt.
Det gør mig ondt.
Døde din kone for nylig?
For to år siden.
Blot et par måneder, efter vi flyttede til højlandet.
Blev hun pludselig syg?
Ikke pludselig…
…nok.
Jeg forstår dit tab.
- Jeg kondolerer. - Tak.
Bravo.
Edgar, sagde jeg ikke, min søster er et vidunder?
Fremragende, min kære. Jeg kneb en tåre.
Ja.
En skøn sekvens, frk. Marquis.
- Så sandelig. - Ja.
Din udødelighed er sikret.
Ingen kvinde ønsker at være udødelig, Randy.
Det minder mig om sir Thomas Gray:
"For mange blomster Fødes til at rødme uset"
"Og spilder deres sødme På ørkenluften"
Et af mine yndlings.
Hvad synes du om min lille protegé?
Hr. Poe er langt mere end nogens protegé.
Og han vil ikke blive korrumperet af jer.
Godt så, Lea.
Det er nok for nu. Du skal hvile dig før middag.
- Hvis I vil undskylde mig. - Tak, Lea.
Randy, stole.
Stoddard, kom. Et spil skak.
Jeg keder mig nu.
Jeg er ligeglad!
Hun er syg.
I sin tilstand bør hun ikke underholde…
Frk. Marquis.
Undskyld mig.
Intet ville give mig større glæde end dit selskab på lørdag.
Det er sikkert sandt, hr. Poe, men jeg er optaget på lørdag.
Jeg forstår.
Så du foreslår denne lørdag?
Eller søndag, hvis det er at foretrække.
Eller mandag.
Og hvor foreslår du at mødes?
Lad mig gætte. Gee's Point? Flirtation Walk?
Nej.
Ingen af dem, desværre.
Jeg tænkte på kirkegården.
Kirkegården?
Hvor interessant.
Ja, det synes jeg.
Jeg ønsker dig en god aften.
Det hele er så goldt nu.
For at nyde højlandet i hele sin skønhed
skal den ses med det samme, når bladene er faldet.
Hvorfor det?
Vegetation forbedrer ikke,
men obstruerer snarere Guds oprindelige udformning.
En romantiker.
Du nyder virkelig at tale om Gud og død.
Jeg mener, at død er et af poesiens mest priste temaer.
Skal vi?
- Et smukt sted. - Mit yndlings.
Morbiditeten klæder dig virkelig.
Langt bedre end din uniform.
Kun Artemus kan matche dig.
Jeg har aldrig set ham være melankolsk.
Han opretholder bestemt en facade i længere perioder.
Jeg tror, det er muligt at danse på glasskår
i en længere periode.
Ikke for evigt.
Ja, jeg kan se, I har meget til fælles.
Jeg håber ikke, du fryser.
Det kølige klima er bestemt over os.
Lad os nu ikke.
Jeg kom ikke for at tale om vejret. Hvor prosaisk.
Undskyld. Jeg bekymrer mig blot for dit velvære.
Så fortsæt da endelig.
Erklær din evige kærlighed, så vi kan vende hjem og glemme det.
- Jeg sagde bare… - Undskyld.
Undskyld. Jeg er strid, og jeg ved ikke hvorfor.
Du fryser.
Frk. Marquis, vil du låne min frakke?
- Jeg er okay. - Det er ikke…
Jeg…
- Hvad? - Frk. Marquis.
Lea!
Lea? Hvad sker der?
Lea!
Lea.
Åh gud, Lea.
Er du okay?
- Lea? - Jeg er okay.
Er du sikker på, du er okay? Jeg var skrækslagen.
Det sker. Du skal ikke bekymre dig.
Din…
Din ånd giver mig mod til at indrømme,
at min mor har en tilstedeværelse i mit liv.
Når jeg sover og er vågen.
Ja.
Til tider tror jeg, de døde hjemsøger os, fordi vi elskede dem for lidt.
Vi glemmer dem. Ikke med vilje, men det gør vi.
Jeg tror, de føler sig forladt, og derfor klamrer de sig til os.
Måske bør vi ikke tænke for meget over det.
Du skal vide, hvor taknemlig jeg var,
da jeg åbnede mine øjne og så dig.
Jeg kiggede dybt ind i dig
og så noget, jeg aldrig havde forventet.
Ikke i tusind år.
Tak.
Stop!
Røvhul! Kend din skide plads.
Hold dig væk fra Lea.
Lad ham være!
Lad ham være, Ballinger!
Eller du kommer for krigsretten!
Grimme stodder.
Er du okay?
Den barbar ved tydeligvis, at Lea foretrækker mig.
- Og hvis han vil skræmme mig væk… - Skræmme?
- Han ville dræbe dig. - Dræbe mig?
Før jeg lader ham komme mellem mig og mit hjertes lyster,
dræber jeg ham.
Folk har altid undervurderet mig.
Venner, klassekammerater, selv min egen velgører.
- Tak, Patsy. - Alle.
Alle…
…undtagen min mor.
Tak for hjælpen tidligere.
Det ligner mig ikke at blive overrumplet.
Du overrasker også. Gør du ikke, Landor?
Jeg vil ikke fornærme dig,
men du er langt mere sofistikeret, end du giver til udtryk.
Sig mig, er det sandt, at du engang fik en tilståelse
blot med et gennemborende blik?
Med nok tålmodighed
vil den mistænkte ofte afhøre sig selv.
Du er fornøjeligt selskab, Landor.
En dag vil jeg skrive et digt.
Et, der foreviger dit navn.
Selv efter angrebet mistænker du stadig ikke Randy Ballinger?
Hvor efterlader det dig?
Din efterforskning.
Jeg ser på Artemus Marquis.
Så du kender ham?
Hvem gør ikke det?
Flot fyr.
Han er næsten nødt til at dø ung, ikke?
Men jeg antog ham ikke for den voldelige type.
Han er altid meget afslappet.
Måske er han ikke morderen.
Der er en kvalitet over ham og hans familie.
De opfører sig, som om de er skyldige i noget.
Er alle familier ikke det?
- Kommandør. - Det er hr. Ballinger.
Han er desværre forsvundet.
Kommandør! Heroppe!
Gudfader.
Hr. Ballingers dissektion var ikke lige så ren som Frys.
Det antyder, at den blev udført af en anden.
Hvad angår kastreringen…
Altså…
Kastreringen?
Du godeste, Landor.
Vi er ikke tættere på at finde den ansvarlige
end for en måned siden.
Vi er tættere på.
- Det handler om tid. - Fortæl!
Har du fundet flere beviser på sataniske ritualer?
Hvad med den såkaldte officer, der overtalte menig Cochrane
til at forlade Leroy Frys lig?
Eller Frys dagbog?
Har du fundet blot et enkelt spor, der kan være til nytte?
En galning er på fri fod i området og skærer maven op på mine mænd.
Mænd, der knap kan udføre deres pligter, forlade deres barakker eller sove.
Og kan de sove, er det med deres musket!
Du virker til at mene, jeg ikke længere er kompetent nok
til at udføre efterforskningen.
Tak, doktor.
Det er ikke din kompetence, men din alliance, vi sætter tvivl ved.
Er der nogen mulighed for, at det kunne være hr. Poe?
Poe?
Så sent som i går fortalte han under maden
om sin heroiske kamp med hr. Ballinger.
Han sagde, han ville dræbe ham,
hvis de mødtes igen.
Du har set Poe.
Tror du ærlig talt, han kunne overmande Ballinger?
Det ville ikke have været nødvendigt, hvis han havde et våben.
Hvad end hans forhold til Ballinger er,
er der ingen forbindelse mellem Poe og Leroy Fry.
- De kendte ikke hinanden. - Det gjorde de.
De havde et skænderi sidste sommer.
Jeg antager, han ikke fortalte dig om det?
Så anhold ham.
Anhold ham, hvis I er så overbeviste.
Vi har kun motiv.
Du skal komme med beviserne!
Hr. Landor, har du et latent had over for akademiet?
Er det årsagen?
Jeg risikerer mit liv for jeres dyrebare institution.
Men ja.
Jeg mener, at akademiet fjerner en ung mands vilje.
Det spærrer ham inde bag forskrifter og regler.
Fratager ham al fornuft. Det gør ham mindre menneskelig.
Antyder du, at akademiet er skyld i disse mord?
Ja, nogen forbundet til akademiet, og derfor selve akademiet.
Det er absurd.
Ud fra din betragtning
vil enhver forbrydelse begået af en kristen være Kristi skyld.
Og det er den.
Da jeg gav dig jobbet,
sagde du, at du aldrig havde talt med Leroy Fry, så…
Skal vi begynde der?
- Det er ikke helt korrekt… - Nå!
Hvorfor er intet simpelt med dig, Poe?
Hvad er de simple kendsgerninger?
Ja eller nej!
Sandheden!
Kendte du Leroy Fry?
Ja.
Skændtes du med Leroy Fry?
Ja, jeg gjorde.
Dræbte du Leroy Fry?
Dræbte du Randolph Ballinger?
Skændte du deres lig?
- Nej. Må lynet ramme mig, hvis… - Men du benægter ikke,
at du truede begge mænd?
Hvad angår Ballinger, var det…
…en tom trussel.
- Og Fry? - Jeg truede ham aldrig. Blot…
Der tegner sig et foruroligende mønster.
Mænd, der trodser dig, ender for enden af en løkke
med vigtige organer skåret ud fra deres bryst.
Hr. Landor…
…skulle jeg dræbe enhver kadet,
der havde misbrugt mig under min korte tid her,
ville kadetkorpset desværre være
reduceret til færre end et dusin.
Hvis du skal vide det, er jeg blevet gjort til nar
siden min første dag her.
Min væremåde, min alder, min person…
…mit udseende.
Selv med tusind liv
kunne jeg ikke hævne alle de skader,
der er blevet påført mig.
Ja, jeg er skyldig i mange ting, men aldrig i det.
Aldrig i mord.
Tror du på mig nu?
Jeg tror, at du bør passe bedre på med, hvad du siger og gør.
Jeg kan nok holde Hitchcock tilbage indtil videre.
Men hvis du lyver over for mig igen,
kan de anholde dig, uden at jeg vil hjælpe dig.
Forstår du mig?
Hvis du vil undskylde mig, venter nogen mig til middag.
Tak, fordi I slutter jer til os, mens vi sørger over Randolphs død.
Den kære dreng var familie.
Synes du ikke, min søn er utroligt flot, hr. Landor?
Jeg mener, at begge dine børn er velsignede på det område.
Ja, vi har velsignede gener.
Men jeg må sige, du er en sjældenhed.
En person med exceptionel intelligens.
En kvalitet, der er latterligt stor mangel på her.
Og med den intelligens
håber jeg, når du er færdig med sagen,
at du vil assistere mig i mit eget mysterie.
- Et mysterie? - En mystisk affære.
Mens jeg var til koncert i mandags,
gennemrodede nogen mine egendele.
Altså…
- Der er forfærdelige mennesker. - Virkelig, far?
Her hældte jeg til teorien om, at han blot var uhøflig,
men jeg ved selvfølgelig ikke, hvem det var.
Du skal være forsigtig, Artemus.
- Det skal du virkelig. - Åh, mor.
Det var sikkert bare en trættende, gammel mand,
der intet bedre havde at lave og intet liv har.
En bondsk hytteboer.
Tror du ikke, hr. Landor?
- Du har en hytte, ikke? - Artemus.
Du har måske endda nære bekendte, der passer på beskrivelsen.
Måske en nær ven, der kan lide at drikke på værtshuset.
Stop det! Jeg hader det!
Jeg hader, når du bliver sådan.
- Jeg forstår ikke, mor. - Nej, det gør du nok ikke.
Jeg kunne forsvinde, og ingen ville bemærke det.
Ingen ville følge efter!
- Ville de, Daniel? - Sønnike, vær nu sød.
Du må tilgive min kone.
Hr. Ballingers død
har kastet en dyster stemning over vores glade familie.
Vil du med ind på mit arbejdsværelse, hr. Landor?
Med glæde.
Jeg undskylder, hr. politiassistent.
At leve i denne tilstand har tæret på os.
- Det er okay. - Ja.
Og med årstiden og isolationen…
Det er forståeligt.
Jeg kunne ikke undgå at bemærke det.
Er din datter syg?
Hvor observant.
Ja.
Ja, hun…
Hun har haft et hårdt liv.
Siden hun var lille.
En skrækkelig sygdom, der kommer over hende, når ingen kigger,
stopper hendes hjerne og ryster hende som et slagtøjsinstrument.
Smukt barn.
Skæbnebestemt til ægteskab, status og børn.
Men på samme tid ramt af sygdom.
Det er skrækkeligt.
De herrer, Lea er i fin form, hvis I vil slutte jer til os.
Tak, sønnike.
Skal vi?
Hvis det er i orden, vil jeg lige trække lidt luft.
Selvfølgelig.
Far, spil med mig.
Skal jeg gå efter skolemat eller give dig mere udfordring?
- Fremragende. - Næppe.
Middelmådigt, måske.
Du indser ikke, hvilken effekt det har på mig.
På os alle, i virkeligheden. Jeg…
- Ja? - Altså, jeg…
Jeg ved ikke, hvordan jeg ellers skal sige det, men jeg har indset,
at jeg ville gøre næsten alt for dig.
Åh, Edgar.
Kan jeg hjælpe dig med at finde noget, hr. Landor?
Du har det bedre. Og så hurtigt.
Tilgiv mig.
Jeg frygtede, jeg var ved at få en af de der skrækkelige migræner,
men det lader til, jeg blot skulle hvile mig lidt.
Jeg har det meget bedre.
Lad os hænge den skrækkelige sag tilbage.
Jeg er sikker på, den ikke passer dig.
Den gode doktor og jeg ledte efter den.
Og jeg fandt den.
Se, hvad han fandt i vores skab, skat.
Husker du, at Artemus gik med den på rundt i huset som lille?
- Husker du det, skat? - Ja, mor.
- Det er min brors frakke. - Din brors?
Det er det eneste, vi har at mindes ham med.
Hvorfor har du den?
Måske kan Artemus svare på det.
Ethan.
Hvad bringer dig hertil?
Endnu en kadet er væk.
Jeg har et eftersøgningshold, der er klar inden for en time.
Vi vil vende hver en sten.
Gud hjælpe os. Jeg gyser ved tanken om…
De herrer!
Jeg kiggede i hr. Stoddards kvarter.
Hans kiste var tom. Der var intet civilt tøj.
Jeg tror, han er stukket af.
Stukket af?
Frys dagbog fortæller,
at både Stoddard og Ballinger var gode venner med Leroy Fry.
Han stak af for ikke at blive den næste.
Måske, men hvad med Artemus og officerfrakken?
Er han involveret, hvordan kan vi så udskyde at anholde ham?
Han er for kølig til det. Han skal blot benægte det.
Der er en sidste mulighed, jeg udforsker.
To af hans nærmeste venner er døde,
og jeg skal snart melde til præsidenten, at vi har morderen.
Vi har morderen. Ikke sandt?
Edgar.
Professor?
Pépé.
Sidste gang jeg var her, nævnte du en heksejæger og en bog.
Ja. Discours du Diable.
Henri Le Clerc.
Var Le Clerc præst?
Ja, og blev brændt på bålet.
Det kom til mig, mens jeg sov.
Ned, ned, ned
Kom hjertets hårde banken
Syg i hjertet Jeg tryglede hende om at skynde sig
"Lenore"
Hun undlod at svare
Uendelige nat Fangede hende i sit mørke
Omhyllede alt Undtagen det lyseblå øje
Mørkeste nat Mørk med helvede
Kanaliseret vrede
Efterlader kun
Det dødelige blå øje
Forstår du det?
Lenore.
Lea.
Det taler om din ubeskrivelige sygdom.
En konklusion på, hvad der knuger dig.
Digtet…
…det taler til os.
Husker du, da du sagde, du ville gøre alt for mig?
Din djævletilbeder.
- Tak, Pépé. - Ja.
Hr. Landor.
Din familie.
Din familie har været
et mysterium.
Jeg forstod ikke, hvem der bestemte.
Jeg har haft mistænkt jer alle.
Det faldt mig aldrig ind,
at det måske var en, der ikke var i live.
Hvabehar?
Fader Henri Le Clerc.
En af de største heksejægere,
indtil han blev den jagede.
Hvad snakker du om?
Din datter lider af den faldende syge, ikke sandt?
Hun kan håndtere det, da hun er i kontakt med nogen.
Nogen, der instruerer hende.
Ham.
Få mig ikke til at betvivle din forstand, hr. Landor.
Hvad siger du?
Le Clercs utroligt sjældne Discours du Diable.
At kommunikere med djævlen
er ikke en fritidsbeskæftigelse, jeg gør mig i, hr. Landor.
Jeg har aldrig læst en side i den bog.
Taler din datter med de døde?
Gennem årene er anfaldene blevet meget, meget værre.
Jeg…
Jeg har forsøgt ethvert lægemiddel, jeg kunne komme på.
Hun blev givet tre måneder at leve i.
Ved du, hvordan det føles at lægge sig til at sove
og ikke vide, om ens datter overlever natten?
Men en dag kom hun til mig
og sagde, hun havde mødt en.
Hendes tipoldefar.
Le Clerc?
Henri Le Clerc var ikke ond.
Han var misforstået.
De svor, at hr. Fry allerede var død.
De svor, de aldrig ville dræbe nogen.
Du troede på dem.
Jeg havde intet valg.
Du er læge! En videnskabsmand!
Hvor vover du at sætte din lid til sådan en galskab?
Fordi…
Fordi jeg ikke selv kunne redde hende.
Min egen kunst fejlede mig.
Jeg ofrede alt for min Lea.
Så hvordan kan jeg sige imod, hun finder en kur andetsteds?
Doktor.
At kommunikere med de døde…
…det er ikke normalt. Men mord…
…at tage uskyldige liv…
…det er umenneskeligt.
Nogen skal hænges for det.
Jeg føjede hende kun, fordi hun mirakuløst
lod til at få det bedre.
Doktor, hvor er din familie?
Hvor er dine børn?
Hr. Poe var her tidligere.
Han gik med Artemus.
Hvorfor er hans frakke stadig i gangen?
Doktor, hvor er Lea?
Doktor, hvor er din familie?
Det begynder at aftage.
Lea.
Fortsæt.
Hvad foregår der?
Det varer ikke meget længere.
Jeg har det ikke så godt.
- Jeg troede… - Nej.
Blot et par minutter til, og jeg vil være fri.
Fri?
Ja.
Vær sød, Lea. Jeg er…
Det her er nødt til at ske.
Du forstår det godt.
At ofre sig er det ultimative udtryk for kærlighed.
Jeg vidste fra øjeblikket, jeg mødte dig, at du var den rette.
Lea.
- Ja? - Jeg elsker dig.
Det er nok!
- Kom ud! - I bliver hængt for det her!
Du bør ikke være her!
Gør det færdigt!
Fru Marquis, vil du se dine børn hængt?
- Lyt ikke til ham. Han bluffer! - Fortsæt.
- Lea! - Det er Frys hjerte, ikke sandt?
- Landor. - Lea, fortsæt!
Ballinger ville gøre alt for dig, selv myrde en mand.
Og Artemus, du dræbte ham.
Lad os være. Det er næsten forbi.
- Lea, gør det færdigt! - Det er forbi.
Det var dig.
Det var dig, der lokkede Fry ud med en seddel…
Det var min idé, ikke hendes!
- Jeg gjorde det! - Nej! Artemus!
- Nej! - Vær sød at stoppe!
Stop!
Lea!
- Lea! - Lea!
Artemus!
Mor, hold afstand!
Artemus.
Lea.
Artemus! Nej!
Giv slip! Nej!
Artemus!
Artemus! Nej!
Lea!
Nej!
Han mistede ikke mere blod, end en læge havde taget
under en normal procedure.
Måske var det det bedste for ham.
Jeg må indrømme, der er mere mellem himmel og jord, end øjet ser.
Jeg er helt enig.
Hvad vil der ske med fru Marquis?
Hun sørger, som kun en mor kan.
Dommeren følte, hun havde lidt nok.
Men det vil glæde dig,
at vores kære læge har sagt op.
Intet af dette glæder mig.
Landor.
Vi to kunne ikke være mere forskellige, rent filosofisk set.
Men jeg vil gerne sige,
at hvis denne sag på nogen måde har gjort mig…
Hvis jeg rent uforskammet har betvivlet…
…din kompetence…
…så beklager jeg.
Tak, kommandør.
Hvordan kan jeg have været venner med ham i alle disse år?
Kendt hans familie som min egen,
men aldrig forstået alvoren i deres sorg?
Sådan ønskede de det.
Det er vel min egen skyld.
Jeg kan blot antage, at Artemus myrdede hr. Ballinger
for at forhindre ham i at melde det,
og hr. Stoddard stak af for ikke at blive det næste offer.
Ja, det kan du antage.
Nå, Landor,
du har udfyldt din kontraktlige pligt til punkt og prikke.
Du er hermed frigjort af din kontrakt.
Det gør dig vel ikke misfornøjet?
Jeg håber, du i det mindste vil tage imod vores tak.
Jeg håber, Washingtons sjakaler snart vil trække sig.
Jeg tror, vi har udskudt det lidt.
Nej. Oberst.
Du ser ud til at være kommet dig.
Jeg kender til din datter.
Javel.
Hvad har Mattie med noget at gøre?
Alt.
Som du også ved.
Det kom til mig, mens jeg sov.
Sedlen fundet i Leroy Frys hånd.
Sedlen, der lokkede staklen væk fra barakkerne.
Du var skødesløs og efterlod den hos mig.
Det her er din anden seddel.
Husker du det?
Jeg er yderst
betaget af formen på dine bogstaver.
Store bogstaver er lige så afslørende som små bogstaver.
A'et, R'et, G'et og E'et,
stort set identiske med dem fra Leroy Frys seddel.
Forestil dig min forbløffelse.
Kunne den samme mand have skrevet begge sedler?
Og hvorfor ville Landor have grund til at skrive med Leroy Fry?
Jeg mødte heldigvis den skønne Patsy.
Hun fortalte mig hele historien.
På vej hjem fra akademiballet…
Tag hende!
- Hold hende. - Nej!
…blev din Mattie voldtaget…
Nej!
…og efterladt forslået af tre fremmede voldsmænd.
Ti stille.
Julius, tag hendes ben!
- Nej! - Tag hende!
- Spred hendes ben! Hold hende nede! - Nej!
- Vær sød! - Hold hende.
En slem flok.
Ligesom Leroy Fry havde sagt.
Mattie?
Åh gud, Mattie.
Åh gud. Kom her.
Mattie.
Undskyld.
- Undskyld. - Det er okay.
Alt skal nok gå.
Det skal nok gå.
Mattie, han kan ikke hjælpe dig.
Kom nu, skat. Lad mig hjælpe dig.
Men hun stak ikke af hjemmefra, vel?
Mattie?
Mattie.
Mattie, vær sød at komme her.
Kom her, min elskede. Vær sød at komme her.
Lad være.
Alt skal nok gå.
Mattie, vær sød at komme tilbage.
Det skal nok gå.
Lad være.
Jeg elsker dig.
Hvorfor fortalte du det ikke?
Det er ikke noget,
jeg nyder at fortælle.
Jeg ville have trøstet dig.
Hjulpet dig, som du hjalp mig.
Jeg tror ikke, jeg kan trøstes, hvad angår det.
Hvad gjorde jeg så bagefter?
Præcis, hvad du ville have gjort.
Jeg undersøgte alle antagelser og begyndte med,
hvad chancen var for, at to parter
ville være efter samme kadet på samme aften?
Lille!
Meget lille!
Medmindre vi ser den ene part være afhængig af den anden,
eller hvad nu, hvis den ene part, Artemus og Lea,
hvad nu, hvis de blot ledte efter et lig?
Og på magisk vis dukker et op,
og de er ligeglade med, hvem det er, bare det har et hjerte.
Det eneste, de ikke vil gøre, er at slå ihjel.
Nej, det er den anden part, der er klar og villig til at dræbe.
Især til at dræbe denne mand.
Hvorfor?
Måske for hævn, Landor?
Patsy?
- Hjælp! - Hvem var med dig?
Er der nogen?
Hallo.
Så den anden part blev afbrudt,
men ikke før han var succesfuld.
Han tager tilbage til sin hytte i Buttermilk Falls,
hvortil han kom uset.
Men det chokerer ham, da han hidkaldes tilbage til West Point dagen efter
og hører, at i de efterfølgende timer
blev den døde mands lig lemlæstet på forfærdelig vis.
Hvilket giver hans forbrydelse et utroligt dække.
Han må tro, Gud er på hans side.
At blive hidkaldt til at løse forbrydelsen, han selv har begået.
Og som følge deraf vil Artemus og Lea for evigt være kendt som mordere.
Det vil ikke være for evigt.
De vil blive glemt ligesom resten af os.
Jeg vil ikke glemme dem!
Især ikke min Lea.
Hun skulle være kone, Landor, mor.
Og jeg vil heller ikke glemme, hvordan du så os som tåber.
Tåber.
Men jeg var den største.
- Ikke sandt? - Nej.
Det har hele tiden været dig, jeg ville udlevere mig selv til.
Jeg vidste det fra øjeblikket, jeg mødte dig, og her er vi.
Jeg…
Hvis du ønsker, jeg skal undskylde, gør jeg det.
Jeg ønsker ingen undskyldning.
Nej, jeg vil have svar.
Hvordan vidste du, det var Fry, der voldtog Mattie?
Fårene og køerne, det var dig?
- Selvfølgelig. - Og Ballinger?
Ballinger.
Jeg måtte skære hjertet ud.
Det skulle ligne satanisters værk.
Det er intet let job for en gammel mand.
Hvordan fandt du ud af, at Ballinger var involveret?
Frys dagbog.
Tilstod Ballinger også?
- Ja, under tvang. - Nej, lad være!
Hvem var ellers med?
Julius Stoddard.
Julius.
Undskyld.
Begge…
Begge huskede hendes navn,
og jeg sikrede, at han huskede, hvad hun havde på.
Hver en detalje af kjolen.
Det lader til, at kun Stoddard har undsluppet din retfærdighed.
Jeg havde hverken styrken eller viljen til at jage ham.
Jeg håber kun…
…at han bruger resten af sit elendige liv på at se sig over skulderen.
Det, de gjorde, var rædselsfuldt og barbarisk.
Men du kunne have gået til Thayer og sikret deres tilståelse.
Jeg ønskede ikke deres tilståelse.
Jeg ønskede, at de skulle dø.
Hvad så nu?
Hvad nu?
Det afhænger af dig.
Jeg har noter…
…der vil se dig hængt.
Godt så.
Edgar, jeg ønsker ofte,
min Mattie havde mødt dig,
den aften der var bal.
Hvem ved?
Vi kunne være blevet familie.
Jeg værdsætter bestemt,
hvad vi…
Farvel, Landor.
Hvil, min elskede.
BASERET PÅ BOGEN AF LOUIS BAYARD
Tekster af: Jonas Winther Christensen