Downloaded from YTS.MX
- Nazdar. Jak se daří? - Pohoda. Co ty?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Brone, ty budeš na téhle straně gauče.
- LeBron je asi tady. - OK.
- Jo. - LeBron sem, Kobe do rohu.
Tak jo, Kobe. Vyhráli jste zlato. Kam tuhle medaili řadíš?
Je to vyšší priorita. Reprezentujete svou zemi
a soutěžíte s nejlepšími hráči jednotlivých zemí.
To pro mě má větší význam.
Kdy sis to uvědomil? Že je to mnohem větší než vy?
V podstatě každý den, při normálních věcech.
Když jdu nakoupit, když si skočím na kafe nebo tak,
lidi na ulici říkají: „Přivezte domů zlato.“
Když v Disneylandu vidím chlapa v dresu Celticu, zabil bych ho.
Štve mě, že má Garnettův dres.
Čekám, že bude mít nějakou vtipnou poznámku o finále.
A on: „Přivezte zlato.“
To mluví za vše.
To mluví za vše. „Přivezte zlato.“
Vítejte v Pekingu,
na zahajovacím ceremoniálu letní olympiády 2008.
Je to tady.
A pozornost Číny i celého světa se upíná na Národní stadion.
Sledujete-li basketbal,
přezdívku letošního týmu už znáte.
„Tým spásy.“
Přezdívají jim „tým spásy“.
Tým spásy.
Tým spásy, to kvůli předchozím mezinárodním neúspěchům.
Je nová éra olympijské košíkové.
Éra, ve které už nedominují Spojené státy.
Že by se peníze a chamtivost NBA
podepsaly na naší soutěživosti?
Jo. Můžete to napsat.
Ztratili jsme mezinárodní respekt.
Ztratili jsme respekt sami k sobě.
Co se tam stalo?
Já nevím. Já tam nebyl.
Nabalovala se na to další negativita.
Každý do toho chaosu
přinesl svůj vlastní příběh.
Kobe se držel stranou.
Zdá se, že nenašli společnou řeč.
Připadal jsem si jako nejlepší hráč na světě,
ale dostatečně jsem to nedokázal.
Nad každým zápasem se vznáší stín.
Stín porážky.
Tým z roku 2008 byl pořádně lačný.
Chtěli jsme světu ukázat spoustu věcí.
A nešlo jen o basketbal.
ČERVENEC 2008 LAS VEGAS, NEVADA
Běž tam, Mikeu! Dobrý.
Tohle je to nejdůležitější, co jako trenéři děláme.
V posledních dvou letech jsem zjistil,
jak obrovské máte srdce a jakou máte všichni odvahu.
Tento tým byl sestaven, aby vyhrál mezinárodní soutěž.
Máme tři nejlepší rozehrávače na světě.
Je tu Dwyane,
Carmelo, LeBron
a Kobe.
Tenhle tým má 12 chlapů,
kteří sakra dokážou vyhrát olympijský šampionát,
a nevíte, na kterého z vás padne rozhodnutí
hrát zásadní roli ve velkolepém vítězství.
Jistím tě zvenku!
Spousta z nich nebyla známá týmovou hrou.
Kobe byl individualista.
LeBron se ještě nikdy neprokázal jako kdovíjaký kapitán.
A všechny vedl trenér, který přišel z armády.
Byla to jejich životní výzva.
Pojď dopředu, hochu!
Jak vyhrajeme? Co vyhrajeme?
Co tady nastavíme?
Jde jen o kvalifikaci na olympiádu?
To by byl hodně povrchní důvod tady být.
Od roku 2004 do té doby
jsme prohrávali.
Basketbalový tým USA byl na dně.
Když jste v americkém týmu, čeká se od vás jen sama výhra.
Musíte být dokonalí.
A to tihle kluci nebyli.
Skóre stručně shrnuje celý příběh.
A Amerika ovládá mistrovství světa v basketbalu.
Zlatí medailisté,
Spojené státy americké.
Spojené státy vyhrávají další šampionát bez jediné prohry.
Amerika nečekala od olympijského basketbalu nic než zlato.
Byl by rozruch, i kdyby vyhráli jen těsně.
Americký basketbal byl vždycky dominantní, měli jme největší hvězdy,
ale taky jsme si začali myslet,
že jsme lepší jen proto, že jsme Amerika.
Když jste byli z Evropy nebo Jižní Ameriky,
zkrátka jste nemohli být tak dobří.
Tak to nebylo.
Měli stejnou schopnost získat basketbalové zkušenosti jako my.
Vítejte v semifinále.
Spojené státy proti Sovětskému svazu.
Napětí začíná houstnout.
A začínáme!
Naposledy spolu hráli před 16 lety v Mnichově.
A byla to jediná prohra amerického olympijského týmu.
Fanoušci v USA to považovali za samozřejmost.
„Jedeme na olympiádu, je to naše hra,
vymysleli jsme ji, vyhrajeme s kýmkoli.“
To jsme si mysleli.
Coles… tvrdá obrana, Sabonis ukořistil další…
A je to dva na jednoho.
Marčiulionis…
A to už Sovětům bude stačit.
Spojené státy jdou domů v šoku.
Jaká to byla výhra?
USA přišly do hry s bilancí 84 ku 1, což byl olympijský rekord,
a vyhráli devět z deseti zlatých medailí.
Ve výsledku možná právě zkušenost se Sověty
urychlila proces a přiměla USA povolit účast na olympiádě hráčům NBA.
Americký basketbal zachvátila panika,
říkali: „Musíme přijít s projektem,
který bude reprezentovat basketbal USA.“
A kdo se neobjevil v roce 1992?
Dámy a pánové, americký olympijský tým snů.
Tento tým je možná ta nejlepší sestava
v historii týmových sportů.
Víte, když vás vaši soupeři před zápasem prosí o autogram,
máte na ně prostě trochu navrch.
Dělali, co mohli, ale byli naprosto oslnění.
USA to vrátilo trochu zašlé slávy.
Ale v týmu snů nešlo o vlastenectví.
SEN O NEJLEPŠÍM TÝMU BUDE OLYMPIÁDA REKLAMA NA NBA?
Nedělali to pro Ameriku, ale v podstatě pro NBA.
VÍTEJTE V NBA
Je to tým snů,
jenž si otevřeně klade za cíl získat zpět americkou basketbalovou čest.
Ale přijel i z jiného důvodu, a sice dělat obchody.
Myslíme si, že máme skvělý americký produkt,
a rádi bychom ho prodávali ve světovém měřítku,
a to co nejsofistikovaněji a co nejúspěšněji.
Tým složený z hvězd je skoro příliš dobrý.
Někteří by raději zase studenty. Je to příliš snadné.
Pak bychom měli zakázat africkým běžcům závody nad 10 kilometrů,
protože to také vypadá příliš snadné.
Je to náš nejlepší výběr.
A je to skvělé pro náš sport.
Jako devátého si v draftu NBA roku 1998
tým Milwaukee Bucks vybírá
Dirka Nowitzkého z německého Würzburgu.
San Antonio Spurs si vybírají
Emanuela Ginóbiliho z Argentiny.
Řady týmu Atlanta Hawks rozšíří
Pau Gasol
ze španělského FC Barcelona.
Po celém světě se basketbal pozvedl na úplně jinou úroveň.
Mezinárodní soutěž se den ode dne výrazně zlepšovala.
Byl to skok.
Nová vlna, která přišla, inspirovaná týmem snů,
V roce 92 se představili jako globální soutěž,
ale hra nás postupně začala dohánět.
Různé jiné země mají talentované basketbalisty,
kteří už se naučili základy.
Svět už se nebojí. Zmizel faktor strachu.
Mí spoluobčané,
v tuto chvíli
americké a spojenecké síly zahajují počáteční fáze vojenských operací
k odzbrojení Iráku, osvobození jeho lidu
a k obraně světa před vážnou hrozbou.
17 MĚSÍCŮ DO OLYMPIÁDY V ATÉNÁCH
A nyní k nadcházející olympiádě v Řecku.
Strach z terorismu zanechal velký otazník nad sestavou basketbalového týmu USA.
Výpravě za zlatem běžně propůjčují svůj talent hvězdy NBA,
ale tentokrát někteří odmítají.
Pokud jde o výmluvy, trenér Larry Brown už slyšel všechno.
Jason Kidd má bolavé koleno.
Shaquille O'Neal tvrdí, že čeká,
jak daleko postoupí Lakers v play off.
Musíte si uvědomit atmosféru před olympiádou v roce 2004.
Byly to první letní hry po 11. září
a s invazí do Iráku,
když se začalo ukazovat, že USA jednají jednostranně,
začínala být Amerika ve světě nevítaným hostem.
Takže to byly oprávněné obavy o bezpečnost.
A všichni hráči, kteří už se her účastnili v letech 1996 a 2000,
necítili potřebu se vracet a absolvovat je znovu.
Sledoval jsem to v televizi
a pořád bylo vidět, že někdo ruší účast.
Byla z toho epidemie.
NBA vyvíjela velký tlak, aby se do týmu přidaly některé vycházející hvězdy.
Dwyane Wade, Carmelo Anthony a LeBron James.
Nezasloužil jsem si dostat v tom týmu šanci.
Bylo to v létě po mé první sezóně
a já plánoval jen navštěvovat kamarády a příbuzné. A trénovat.
Dohrál jsem svou první sezónu
a měl jsem trávit léto v Chicagu se svojí rodinou,
a pak mi zavolali, jestli nechci do olympijského týmu.
Říkám jim: „Prosím?“
Devět lidí odřeklo účast.
Takže museli najít náhradu a zavolali nám.
„Nechcete být součástí týmu USA?“
Říkám: „No jasně! Jdeme na to.“
Ptali se, jestli nechci hrát soutěž,
kterou si pamatuju jako neskutečnou akci „týmu snů“.
„Kde mám podepsat?“
Ale taky nám zavolali a řekli,
že jestli chceme hrát, máme být za dva týdny v Jacksonvillu.
Nevěděli jsme, co nás čeká. Všichni to odřekli.
Tohle byla naše chvíle, abychom si tam dojeli pro zlato.
ČERVENEC 2004 JACKSONVILLE, FLORIDA
Pamatuju si, jak jsem přijel do Jacksonvillu a viděl americký tým.
Bylo to oddělené, jako dva různé týmy.
Na jedné straně AI, Marbury, Tim Duncan.
A pak jsme tam byli my mladší,
nováčci, co sotva přišli do ligy.
Byli jsme ta mladší část týmu, já, Melo, D Wade…
Snažili jsme se tam v první řadě přijít na to, kam patříme.
Jsme mladí. Skáčem, smečujem, lobujem, sem a tam.
Mezi oběma skupinami byla propast.
Byla tam mladá parta začínajících kluků.
A pak ti starší, co měli dojem:
„Tohle je naše věc. Je to na nás.“
A pak tam byl zkrátka…
Larry Brown.
Posledních pět nebo šest let hrajeme určitým způsobem.
A to se teď musí změnit, hned.
Měli jsme tam partu kluků, co…
Myslím, že chtěl trenér na olympiádě předvést,
jak se má hrát správně, tedy tak, jak chce on.
Jsme připravení jít dopředu.
Spodní půlobloukem…
Z basketbalu je světový sport.
Musíme respektovat své soupeře, jinak budeme mít problémy.
Nemáte pocit, že lidé říkají,
že máme tým, který možná zlato nevyhraje?
Hodně lidí má pochybnosti, protože jsme zkrátka mladý tým.
Možná si myslí, že mladí hráči na to nemají.
Musíme jim ukázat.
Olympijské hry se konají v Řecku,
které místní představitel nazval „příhodnou křižovatkou
s nehezkým okolím.“
Hráči s rodinami budou bydlet na výletní lodi u řeckého pobřeží
a během her je budou chránit řecké a americké bezpečnostní složky.
Nejsme ani v olympijské vesnici. Mezi ostatními olympioniky.
Ani jsme neměli pocit, že jsme součástí olympiády.
Začínáme Portorikem.
Přivezou Američané další zlatou medaili?
Nebo si zapíší první olympijskou prohru
od doby, kdy se mohou účastnit hráči NBA?
Tyto otázky vám zodpoví dnešní hra.
Viděli jste jména hráčů v týmu a…
„Jsme dobří, jdeme na to.“
Iverson na Mariona!
Nejenže Amerika čekala výhru,
ale byla si tak jistá, že to ani nesledovala.
…rolování ke koši, Portoriko.
Pěkná přihrávka
a Portoriko otevírá devítibodovým náskokem.
Většina reportérů byla na jiných disciplínách.
Pokrývali jsme střelbu, lehkou atletiku a plavání.
Někdo to ani nesledoval.
Carmelo Anthony.
Krásně zachránil Ayuso.
Carlos Arroyo… Parádní faleš!
Pamatuju si na zápas s Portorikem.
Komentovali jsme to s Mikem Breenem.
Dívali jsme se na sebe a říkali si: „Ajaj, tenhle tým má potíže.“
Arroyo se nechal faulovat. A skóruje!
Neměli jsme k nim respekt, jaký si zasloužili,
a oni nám nakopali zadek.
A je to tady.
Spojené státy s hráči NBA prohrávají olympijský zápas.
První zápas s Portorikem nám otevřel oči.
„Ty jo, vždyť nevíme, která bije.“
„Musíme se dát do kupy.“
Lidé dnes ráno probírají basketbalový tým USA.
Bylo to bez přehánění zklamání a potupa.
Říkali jim „tým snů“,
ale teď jim někteří říkají „tým spáčů“.
My mladší jsme byli na Browna naštvaní, protože nás nenechal hrát.
Melo, co se tam stalo?
Já nevím. Já tam nebyl.
Dali víc bodů než my. Víc vám k tomu neřeknu.
Mysleli jsme, že bychom týmu mohli pomoct k výhře.
Ale Larry Brown…
Larry Brown měl dojem, že na veterány nemáme.
- Pořád mohou vyhrát. - Ano.
- To jsem hledala. - Hraje každý s každým.
Pořád mají šanci vyhrát zlato.
Přineseme vám přímý přenos zápasu USA s Argentinou.
V zítřejším zápase půjde o postup do boje o zlato.
Hned poznáte, že tam funguje taková chemie.
Argentina má bezkonkurenční trefu a umí skvěle přihrávat.
Sanchez na pozici a střílí z trojky.
Víc drželi spolu.
Jeli zažité sekvence a kombinace.
Ginóbili střílí z daleka nekrytý míč.
Bylo vidět, že spolu strávili spoustu času a léta se sehrávali.
Platný míč a faul!
Takhle přihraje a ví, že ten druhý udělal kličku.
Ginóbili.
Sánchez prosmýkl… A Oberto.
Měli tu chemii. A měli týmovou práci.
Byli to parťáci. A dali do toho všechno.
Prostě hráli…
tak, jak se má tahle hra hrát.
Sconochini, tríček na Montecchia.
Parádní hra.
Z Atén nebude zlato.
A je to černé na bílém.
Američané na olympiádě nevyhrají.
Nebylo hezké to sledovat.
Bylo strašné se na to dívat a podílet se na tom.
Možná si říkáte, že přichází nová éra olympijské košíkové.
Éra, ve které už nedominují Spojené státy.
Jsou skvělí hráči. Nejlepší tým.
Jako jednotliví hráči jsou nejlepší.
Ale tohle je týmový sport.
Hraje vás pět na pět. Není to tenis.
Byli jsme banda… Prostě taková směska, kterou tam hodili
a řekli: „Běžte a vyhrajte nám zlato.“
Tým USA neměl žádnou kulturu. Nic jsme k němu necítili.
Spojené státy se spokojují s bronzem.
Z jejich řeči těla je jasně patrné jejich zklamání.
Sledoval jsem to tady v Durhamu v Severní Karolíně
a svíjel se bolestí.
Je vidět radost Argentinců.
Ostatní země neberou nic jako samozřejmost.
Mají národní tým, argentinský.
Ti kluci spolu hrají od svých 18 let.
Jsou to bratři.
Neměli jsme moc času.
Museli jsme vybudovat tým za dva týdny.
Byl jsem mladý, ale chápal jsem,
co znamená vybudovat chemii, aby tým vyhrál.
V týmu snů to fungovalo,
ale pak už na to nikdo nenavázal.
Po návratu domů
jsme se od vlastní země dočkali otevřeného pohrdání.
Zpívali o nás písničky. Všichni o nás mluvili.
BRONZOVÁ REALITA
USA RADŠI ZAPOMENOU
Proč pořád dostává tým USA na frak?
„Hráči stojí za prd,“ „zbytek světa nás dohnal.“
„Porazí vás Portoriko?“
A teď otázka. Tito muži:
A) kupují lístky online, B) přijeli na zápas z daleka,
nebo C) právě porazili americký basketbalový tým.
A nabalovala se na to další negativita.
Američané se spokojili s bronzem.
Seděl jsem na těch stupních vítězů s bronzem a říkal si:
„Tohle byla ztráta času.“
V tu chvíli jsem už rozhodně nechtěl hrát za tým USA.
Americký basketbal
se dal po loňském bronzovém debaklu v Aténách znovu dohromady
a v jeho čele stojí Jerry Colangelo.
Na co Jerry sáhne, to skoro vždycky funguje.
Obzvlášť v začátcích.
V roce 1966 spoluzaložil podnik, ze kterého se později stali Chicago Bulls.
Pak odjel na západ do Arizony, kde založil tři ze čtyř místních týmů.
Na začátku roku 2004
už jsem měl hotovou práci pro Phoenix Suns.
Tak jsem se rozhodl tým prodat.
Věděl jsem, že budu mít víc volna.
Tak jsem se ptal: „A co bude dál?“
A jen pár týdnů nato mi zavolali z americké basketbalové asociace.
Tak jsem jim řekl, že to beru.
„Udělám to. Ale už žádné komise.
Trenéry i hráče vyberu sám.“
Colangelo bude vybírat bez komise.
- Není to přílišná pravomoc? - Asi ano.
- Jeden muž? - On to umí.
- Vy mu věříte? - Ano.
Měl jsem na tabuli pár jmen trenérů. Promluvili jsme si o trenérech.
Dean Smith, samozřejmě ten ze Severní Karolíny, řekl:
„Tenhle úkol zvládne jen jediný trenér,
kterého respektují všichni hráči.“
„Je jedinečný. Je on je ten pravý.“
A to byl kouč K na Dukeu.
Osudový K vyhrává!
Poprvé za dvě desetiletí má vysokoškolský basketbal obhájce titulu.
Jako Yankees. Buď je milujete, nebo nenávidíte.
Takový byl Duke kvůli svým úspěchům.
Ti, co vyrostli v centru, nesnáší Duke.
Nenávidí Duke i Christiana Laettnera.
Nesnášíte JJe Redicka.
Nesnáší kouče K.
I toho pitomého maskota.
Když jmenovali trenérem USA kouče K, nebyli jsme nadšení.
Když nám oznámili, že přijde, hned jsme si říkali:
„Jak bude jako vysokoškolský trenér
zvládat všechny tyhle hráče?“
Měl jsem dost obav.
Jednou z nich bylo, jak moc mi budou hráči NBA důvěřovat.
Samozřejmě jsem to dotáhl daleko ve vysokoškolských tabulkách,
ale v NBA je to jiné.
První, co se hned změnilo, bylo, že nebudu trenér olympijského týmu,
ale trenér národního týmu.
Byla to snaha, aby měl jeden trenér tým na starost po celé čtyři roky
a mohl pracovat programově.
Musíte dát dohromady tým. Nemůže to být virtuální basketbal.
Mohou tam být hvězdy, ale musí mít své vhodné funkce.
To kouč K s Jerrym od začátku zdůrazňovali.
Že to musí být závazek, který se bude brát vážně,
a ne jen nějaká jednorázovka.
Jestli sem chceš, musíš se tomu věnovat,
tři léta, hned takhle.
ČERVENEC 2006 LAS VEGAS, NEVADA
2 ROKY DO OLYMPIÁDY V PEKINGU
- Nazdar chlape. - Čau, jak je?
Vypadají dobře naladění.
- Ahoj, zdravím. - Dáš si?
Rád tě vidím.
Celý tým se sešel ve Vegas na tréninkový kemp
a hned na prvním mítinku kouč K říká:
„Tohle není náš sport.
Je to světový sport.“
Vzpomínám si, že byl naštvaný. Úplně zuřil.
Že musíme všechny ve zbytku světa respektovat.
Takhle si to nastavil od prvního dne.
„Nejsem tu, abych vám říkal, co máte dělat.
Jste profesionálové. Ale náš vztah musí fungovat.
Chci, abyste se mnou mluvili. Byli otevření a upřímní.“
Musíte pochopit, že abyste vyhráli boj,
musíte vědět, s kým bojujete.
Bojujete s někým, kdo si myslí, že je Superman.
Nemají co ztratit.
Od první chvíle jsme byli pod tlakem.
Minule jsme prohráli. Ale máme být nejlepší.
A koncept národního týmu byl:
„Když to nebudeš brát vážně, půjdeš.“
Když jsme v roce 2004 prohráli,
měli jsme pocit, že jsme zklamali basketbal,
hlavně my čtyři.
Já, D Wade, Bron a Melo,
byli jsme součástí týmu a cítili jsme ta muka z prohry.
Myslím, že ze začátku jsme měli dojem,
že zahraniční hráči jsou měkcí.
„Američtí hráči jsou drsní.“
Ale jakmile se na ně podíváte, nejsou měkcí.
Jsou obratní. Hrají jiným způsobem.
Musíme zjistit, jaký mají styl hry, a přestat hledat výmluvy.
A přestat jim vnucovat náš styl hry.
Když se naučíme jejich hru, porazíme je.
Vy ani já nevíme všechno.
A hlavně nevíme, co ví ti druzí.
O tom v tréninku jde. Abychom se všichni sladili.
Na koučovi K mě překvapilo,
že mu bylo fuk, kdo má jakou minulost,
ale vždycky měl respekt.
Já jsem vždycky hrál nejlíp,
když jsem hrál za někoho, kdo dává lidem volnost a zodpovědnost.
- Pojď doleva! - Jo, běž tam! Jo!
Takhle v americkém týmu hrajeme.
Nezáleží na tom, kdo hraje a kdo trénuje.
Takhle by měl hrát tým Spojených států.
Dobře.
To on nám řekl: „Nechci, abyste sem chodili s tím,
že svoje ego a hrdost necháte v šatně. Díky nim jste, kdo jste.
Musíte sem přinést to ego, které máte
ve svém současném basketbalovém týmu.
Přineste ho do týmu.
Ano? Ať se stane součástí jednoho společného ega.
Pamatuju si, jak jsem to poslouchal
a říkal si: „Tohle dává smysl.“
Pojď dopředu. Jo, tam.
Nejvíc mě překvapuje, jak dobře spolu mluvíte.
Mezi drily spolu fakt dobře komunikujete.
Musíme vybudovat opravdu dobrého týmového ducha.
Už ho máte. Jen ho rozvíjejte.
Dvakrát!
Zkoušky byly drsné. Bydleli jsme měsíc ve Vegas.
Žil jsem asi měsíc ve Vegas.
A tam se vytvořila většina těch vztahů, které vidíte.
- Padej do toho busu! - Já mám rodinu!
Mám rodinu!
- Vezmi ty tašky. - Nemůžu dál!
Jedna skupinka z nás hrála 35 dní po sobě každý večer karty.
Člověk je 35 dní pryč od rodiny,
ale může… víte, je to taky taková rodina.
Je to jako součást rodiny, takže to bylo jako doma.
- Chápete? - Ale já jsem z nás nejhezčí.
Takže jsou jako takoví moji bodyguardi.
Ne.
Radši řekni: „Já mám šampionskej prsten,“ než tohle…
Rozumíš mi?
Poslouchejte, tohle je důležité,
chci, abyste všichni dávali pozor.
Dnes za námi přišli lidé, kteří nás reprezentují,
ale lidé nemají moc šancí k nim vzhlížet.
Ani nevíte, co dělají.
Kouč K je motivátor
a přesně to dělal.
Každý den si s nám chodili povídat různí lidé.
Dnes nemáme v plánu nic důležitějšího než poslouchat,
co nám budou vyprávět tihle hrdinové.
Kouč K jako absolvent West Pointu miluje svou zemi.
Miluje službu vlasti.
Spousta věcí, o kterých mluvil,
měla paralely v jeho vojenské kariéře.
Má to hluboko v sobě.
Přiznejme si to. To, co dělá dobrý tým, je nezištná služba.
Upřednostňovat potřeby jiných před svými vlastními.
U vás to může znamenat skočit po míči nebo přijmout faul.
Na bitevním poli to může být vyrazit do salvy kulek.
Nasadit za někoho život.
Až tam může nezištná služba sahat.
Když jste skvělý hráč,
myslíte si, že to zvládnete sám. Můžu vyhrát sám. Nastřílím dost bodů.
Kouč K chce ukázat, že na to máme,
ale že lepších výsledků dosáhneme jako tým než jako jednotlivci.
Je to vojenské myšlení.
Došlo k explozi a kus šrapnelu ho zasáhl do očí.
Vypadá, že má normální oči.
Ale nemá. Zničil mu je šrapnel,
který mu prošel hlavou.
A pořád slouží.
To je hrdina.
Rozhodně mě to emočně zasáhlo.
Ukázali nám, za koho a za co hrajeme.
Tyhle vlajky jsme nosili na uniformách v Iráku
a teď máme vlajku pro každého z vás.
Chci, aby vám je dali na týmové mikiny.
Doufám, že se podíváte dolů, uvidíte tu vlajku
a uvědomíte si, že se tisíce lidí obětovaly,
abyste vy mohli být skvělým hráčem.
Slyšíš mě, Scotty?
Měli jsme porty.
Mohli jsme mu něco říct do mikrofonu a mluvit s ním ze hřiště.
Modří se do nás teď obouvají.
Takže bílý tým se musí sebrat.
Už hrajou líp.
Všichni máte uniformy. Vím, že jste hrdí.
Taky jsme hrdí, když oblékneme dres
a chodíme s vlajkou USA na hrudi.
Takže vím, že jste hrdí.
Jste vzorem pro nás všechny.
Nemíváme šanci vám to říct. Ale jste nám vzorem.
Respektujeme, co děláte pro naši zemi.
Když naši hráči slyšeli ty příběhy, otevřeli cestu ke svým srdcím.
A díky tomu se stali Amerikou.
Vítejte u speciální edice Světového šampionátu FIBA.
Spojené státy čeká první krok dnes ráno
při pokusu o návrat do čela světového basketbalu.
Svěťák FIBA v roce 2006 byl náš první turnaj jako týmu pod koučem K.
A byl o to zásadnější, že jsme se museli kvalifikovat na olympiádu v Pekingu.
Jeli jsme turnaj vyhrát.
Každý zápas, který hrajeme, musíme hrát jako sprint, ne jako maraton.
Zápasy budou opravdu rychlé.
Nechceme si vypěstovat zlozvyky, a už vůbec ne na někoho koukat shora.
Velká chvíle pro Spojené státy, jistě tu bude určitá nervozita,
protože všichni reprezentanti cítí tlak zodpovědnosti k týmu
na výhru zlaté medaile.
Nejde o jednotlivce. Nejde o nás.
Nejde o to hrát za naše týmy. Jde o Spojené státy americké.
Děláme to pro všechny v USA.
„USA“ na tři. Raz, dva, tři!
- USA! - Jedem!
Byli jsme vážně skvělí.
Bylo vidět, že se vracíme do formy.
Hrají s takovou lehkostí.
Když se daří, tak to stojí za to.
Každý zápas jsme splnili úkol.
Šli jsme a vyřadili protihráče.
A hráli jsme velmi dobře.
Anthony.
Páni, to se mu podařilo.
Spojené státy mají cestu do finále stále otevřenou.
Ale věřte mi, že konkurence bude větší a větší.
A po 72 dnech turnaje
vše zůstalo na prvních nasazených z každé skupiny.
Máme tu první USA proti prvnímu Řecku.
Nebuďte ledabylí, jasné?
Hrajte jako zatím celou dobu.
Buďme nóbl a pojďme si za svým cílem.
Řecko je mistrem Evropy.
Tak dobří tihle soupeři USA jsou.
Pamatuju ten zápas, jako by to bylo včera.
Jednomu tam říkali „baby Shaq“.
„Baby Shaq“ Schortsanitis je obrovský kus chlapa.
A dopředu na ohromného Schortsanitise na smeč!
A hned je to 36:35!
Jednu čtvrtinu, třetí čtvrtinu,
jsme byli hrozní a oni byli skvělí.
Problémem amerického týmu je, že neubránili rolování ke koši.
- Nádherná přihrávka! - Krása!
Panebože, tak se na to musí.
Dají si je k večeři.
Porazili nás naším útokem.
NBA v té době byla vysoká rolovací.
Porazili nás výborným rolováním.
Diamantidis přihrává zezadu ke středu ke koši…
U televize možná lidi říkali: „Proč je prostě nezastaví?“
Když hrajete v reálném čase, je těžké zjistit, co se tam sakra děje.
A měli bezmezné sebevědomí.
Neustále stříleli.
Hráli dokonalou hru
a my na ni nestačili.
Minul. A je konec. Řecko vítězí!
Poráží Spojené státy!
Spojené státy opět pohořely v semifinálovém zápase.
Když jsme v roce 2006 prohráli v Japonsku,
Nikdy jsem nezažil horší porážku.
Trénujete tým své země a prohrajete.
Pamatuju si, jak po naší prohře už všichni byli v šatně
a já byl ještě na hřišti a sledoval jejich oslavy
a říkal jsem si:
„Tenhle pocit už nikdy nezažijeme.“
Nechtěl jsem si tam jít pro bronzovou medaili.
Protože my přece měli na víc.
Nebyla naše chvíle.
Člověk si nemůže myslet, že mu všechno vždycky vyjde.
Vím, že jsem se necítil tak zle jako po prohře v Aténách,
ale nebylo to dobré.
O ROK POZDĚJI
SRPEN 2007 LAS VEGAS, NEVADA
Jménem amerického basketbalu vás vítám zpátky.
Loni v létě nám uniklo to, čeho jsme chtěli dosáhnout,
a sice výhra na mistrovství světa,
abychom se nemuseli kvalifikovat letos v létě.
A to se nestalo.
V roce 2006 jsme prohráli,
protože jsme si mysleli, že známe své prostředí, ale nebylo to tak.
Teď jsme byli odhodlaní se naučit hru, kterou hrajeme,
namísto té hry, kterou jsme hráli v NBA.
Chci vám jen říct pár věcí, které uděláme.
Nebylo to přirozené.
Tahle hra pro nás nebyla přirozená…
Používá jiný míč.
Má 12 panelů namísto 8.
Během střelby se smí jít přes čáru trestného hodu.
Na olympiádě se smí sahat na míč nad košem.
Spousta takových drobností, na které jsme nebyli zvyklí.
Když narážíš do ostatních nebo děláš kličky,
když uhneš na přední pozici takhle dolů,
může se ti postavit do cesty a není to faul. To v NBA nejde.
Museli jsme si zažít hru, osahat si míč.
I práci s rozhodčími.
Museli jsme se naučit jiný sport.
A věděli jsme, že potřebujeme starší hráče.
Proto jsme vyrazili a najali Kobeho Bryanta.
- Zdravím. - Jak se vede?
Rád tě vidím. Vítej.
Nikdo nešel do týmu USA s pohnutější minulostí než Kobe Bryant.
Liga ho zavrhla.
Přišel do týmu v momentě, kdy byla jeho kariéra na hraně.
Vyhnal z LA milovanou postavu Shaquilla O'Neala.
Mysleli, že policii donášel věci z Shaqova osobního života.
Považovali ho za sobce.
Musíme v létě zabrat, stát se konkurenty.
Nechci hrát sólo.
Na parkovišti před obchodem v Newport Beach zažádal o přesun.
Kobe Bryant dnes obrátil svět NBA vzhůru nohama.
- Říkáte, že chcete přesun? - Ano, chtěl bych změnit klub.
Říká, že chce pryč, pak to vezme zpátky a chce zpátky.
Rok 2007 je zajímavým bodem jeho kariéry.
Dostal zásah.
A tak Kobe bojoval, aby získal zpět své místo.
A taky aby očistil své jméno.
Musel prokázat, že je týmový hráč.
Musel dokázat, že je čestný.
Musel se ospravedlnit před celým světem.
My hned věděli, jak je to vážné.
On vždycky jednal velmi vážně.
Nestalo se, že by přišel a řekl:
„Nazdárek, já jsem Kobe!“
To asi nikdo nezažil. Spíš je to:
„Tohle je Kobe Bryant.“
„Těší mě.“
Pane jo, chápete?
Byli jsme překvapení,
že chce po tom všem, co si zkusil, hrát za tým USA.
Já se nikomu nevnucuju, ale cítil jsem,
že Kobe je rozhodně někdo, s kým si to nechcete rozházet.
V jednom rozhovoru
Kobe zmínil, že mluvil s pár přáteli z NBA.
My z tisku jsme se rozesmáli.
Věděli jsme, že žádné nemá.
Kobe se nikdy nepokoušel
začlenit mezi ligové spoluhráče.
Takže ho tak ostražitě oťukávali.
Znal jsem Kobeho, ale ne doopravdy.
Hrál jsem proti němu basketbal.
Opět Kobe! Je to tam!
Jsem prostě nejlepší ze všech.
A byl v podstatě skoro nedotknutelný.
Lidi, Kob je chlap, co… Je to samotář.
Vystačí si sám. Nikoho nepotřebuje.
Je sám a je tak spokojený.
Myslím, že ho tehdy nikdy nikdo moc nebral,
a myslím, že ani on nebral nikoho jiného.
Na prvním mítinku k olympiádě v roce 2008
seděl sám.
Přemýšlejte o tom,
protože nehrajete jen za Kobeho Bryanta nebo LeBrona Jamese.
Hrajete za naši zemi.
Je to úžasná příležitost, která se naskytne jen málokomu.
Říkali jsme: „Hele,
Když budeš hrát s námi, budeme hrát i my s tebou.
Nepotřebujeme Lakera Kobeho.
Chápeš? Potřebujeme Kobeho, co hraje za tým USA.“
A on: „Jo, jdu do toho. Už mě nebaví koukat, jak prohráváte.“
To jim řekl. „Už mě nebaví koukat, jak prohráváte.“
- Jdeme. Běžte na ně. - Jo. Jdeme.
- „Spolu.“ Raz, dva, tři. - Spolu.
Záleží mi na tom.
Na tohle už se těším dlouho. Být v téhle pozici,
moct reprezentovat svou zemi, víte?
Je to výjimečné. Výjimečné.
Když jsme v roce 2004 prohráli, byla to pro nás těžká rána.
Tomuhle sportu dominujeme už léta
a myslím si, že v naší prohře byl určitý půvab,
protože to znamenalo, že náš sport natolik vyrostl
a je spousta zemí, kde se hraje na tak vysoké úrovni.
A zároveň jsme cítili: „Fajn, je to nádhera.
Ale už to chceme vrátit. Chceme zpátky.“
Byla to pro nás šance, pokus o vykoupení.
Chtěli jsme světu ukázat,
že jsme basketbalová velmoc.
Přišel jsem ke Kobemu na prvním tréninku a mluvím s ním.
Říká: „Dobře, že jsi tu. Teď něco uvidíš.“
„USA obnoví zašlou slávu.
To je moje výzva. Je to to nejzásadnější, co jsem kdy udělal.“
To byl začátek druhé kapitoly života Kobeho Bryanta.
A je tady první den průpravy.
- Postav se tamhle. - Pojď!
Asi 30 vteřin po zahájení průpravy
byl někde volný míč.
A on se po něm vrhl po hlavě na zem,
a pak to dělal znovu a znovu.
Pojď, Kobe! Hezky!
Neříkejte mi, že nešel příkladem.
Šel velkým příkladem.
Blížím se! Pomoz mi!
Vrhali se po míči. Doskakovali jako diví.
Hráli obranu. Byli na sobě nalepení.
A to všechno začalo Kobe Bryantem.
Vyrůstal jsem v zámoří a díky tomu celkem dobře chápu
emoce a vášeň, se kterými tam hrají,
a jak je pro ně důležité nás porazit.
Takový trénink jsme ještě nezažili.
Znám kluky, co hrají v zámoří,
a tam si o nás myslí, že jsme frajeři,
co skórují a útočí, ale do špinavé práce se jim nechce.
Jsme všichni hvězdy a kvůli výhře se nepředřeme,
abychom je cíleně udolali,
a to je podle mě náš chybějící krůček k úspěchu.
Pojď, Kobe…
Věděl, že musí klukům ukázat, že do toho dává všechno,
a dokázal to tak, že hrál obranu.
Ber je, Kobe!
Byl to jeho způsob, jak týmu říct:
„Můžete o něčem mluvit,
ale hlavní je to doopravdy udělat.“
Byli jsme ve Vegas. Trénovali jsem a občas si vyrazili ven.
Všichni jsme šli.
Všichni kromě Koba.
Myslím, že jsme šli někam do klubu Tryst nebo tak něco.
Pořádně jsme se vyfikli.
Byli jsme za frajery a užívali si to.
Byla to sranda.
Vrátili jsme se na hotel někdy v půl šesté ráno,
a koho v hale nevidíme, jak jde do fitka?
Kobe byl dole v hale s taškou a teniskama,
měl s sebou rukavice na vzpírání.
- My se smáli: „Kam jdeš?“ - „Kam jdeš, kámo?“
- Prý že jde dolů. - „Jdu do fitka.“
V duchu jsem si říkal: „No do prdele.“
Ten magor Kobe už byl celý propocený.
A my viděli… „Jo, je jinej.“
Říkám: „Kámo, vždyť jsou čtyři ráno.“
„Já jdu spát. Čau na tréninku.“
Jakmile se zavřel výtah, říkáme:
„Viděl jsi to taky? Slyšels to?“ Řešili jsme, že tohle je fakt nasazení.
Ani jsme se nenadáli, a o půl šesté neposiloval jenom Kobe,
ale i LeBron a D Wade.
Do týdne vstával každé ráno celý tým
a jel podle Kobeho rozvrhu.
Dominový efekt.
Jakmile člověk vidí, jak to dělají ti nejlepší a jak ostatní strhnou,
řekne si: „Jdu taky, jdeme všichni.“
On tohle vytvořil. To chtěl.
Chtěl vidět, kdo do toho půjde.
Nebudu vám lhát.
Vstávat o půl pátý ráno fakt nebudu. Je to moc brzo.
Ale začali jsme ráno chodit dolů a zvedat činky.
Posilka, pak snídaně a pak trénink.
Kobe byl zkrátka nejlepší hráč,
ale s ním šli nahoru i LeBron James, Carmelo Anthony a další kluci.
Jak s tím naložit?
Jak vést tým,
když jste vůdce smečky?
V každém holičství a v každé domácnosti po celé zemi
se debatuje na téma: „Kdo je nejlepší hráč?“
Letos je nejdominantnější hráč LeBron.
Nejdominantnější hráč.
Kdo je podle vás nejlepší?
Kobe. Rozhodně.
LeBron James.
- Kdo má víc asistencí? - Rich.
Kdo má víc doskoků za zápas? Kdo má víc ukradených míčů?
- Koukni na jeho čísla. - Vygoogli „nejcennější hráč“.
O obou se psalo jako o hvězdách už od střední
a spousta novinářů je měla tendenci porovnávat.
„Kdo? Kdo je nejlepší?“
Vnímám, co se říká. Je to zajímavé.
Jako malý jsem byl na tahle srovnání zvědavý.
Chtěl jsem vidět Magica a Birda. Michaela a Magica.
A chtěl jsem vidět srovnání, protože jsou zajímavá.
Kdo je nejlepší na světě? Kobe? Bron? Bron? Kobe?
Vnímal jsem to a vrtalo mi to hlavou,
protože jako alfa samec člověk vždycky myslí na to,
že chce být uznávaný jako nejlepší ze všech.
Každý musel dbát na to, aby náš vztah fungoval,
protože kdyby nefungoval,
nemohl by za boha fungovat celý tým.
Kouč K podle mě skvěle dokázal udržet v týmu konkurenci,
která se ale nevymkne z rukou.
Berani se musí oddělit, že jo?
Jestli chcete dobrý trénink, musí se býci držet odděleně.
Člověk by možná čekal určité střety,
ale tihle dva byli úžasní, co se týče rozvíjení vztahu.
Velkou roli v tom celém hrál humor.
Tohle jsi ty, číslo 10
z Filadelfie/Itálie.
Víte, chápu, že je Kobe děsně vážnej, když jde o práci,
ale taky se chce zasmát a taky chce cítit sounáležitost, takže…
Kanonýr/mamba Kobe!
Jo jo!
Neříkám, že jsem nějaký bavič,
ale on byl vždycky dost uzavřený do sebe
a byla to úleva pro celý tým i program,
vidět ho v jiném světle.
Včera jsem mluvil s chlápkem z Chorvatska.
Prý jestli půjde Dwight do Atlanty, dá mu ránu.
Je s ním sranda.
Ale nonstop. Rozumíte? Bez přestání.
Bum bum! Jde se hrát.
Je pro mě zábavné být u toho a vidět takové nadšení,
protože máme oba stejný zápal. Jen ho projevujeme různým způsobem.
- Pojď! - Sám, clona vpravo!
Já se dost projevuju.
- Kobe není moc slyšet. - Já neříkám nic.
Jo, moc nemluví, mluvení většinou obstarávám já.
Ale kombinace nás dvou je pro soupeře nebezpečná.
Jsi tam úplně sám, Miku. Dolů!
Víte dobře sami, jak jde na hřišti příkladem.
Stínuj!
Měli mezi sebou krásnou dynamiku.
Měli jsme dva vůdce na vrcholu kariéry, kteří se nestarali o to, kdo vede.
To je vzácné.
Běž!
Zpátky na tebe!
A Bron skóruje!
Lepší na hřišti, hochu.
Věděli, že bude pro tým klíčové,
jaký mezi sebou budou mít vztah a jak ho budou ostatní vnímat.
- To je slovo. - To je ono, co?
Přesně tak.
Budou vás sledovat diváci v 50 státech.
Všude tam budou děti a lidé, kteří na vás budou chtít být hrdí.
Nebudou to fanoušci Lakers nebo Cavalierů.
Chtějí být fanoušky amerického basketbalu.
Pochopte tuhle zodpovědnost.
Vím, že já sakra neprohraju.
Do prdele.
Neprohraju.
Ne, když mám na sobě tohle a ne v téhle fázi své kariéry.
Budete mě muset zastřelit.
To vám říkám. Takhle chci, abyste hráli.
Jsem děda. Mám pět vnoučat.
V životě přijde chvíle,
kdy budete mít, hoši, umělou kyčel nebo koleno
nebo vám začnou padat vlasy.
Budete mít pivní pupek
a na klíně vám bude sedět vnuk a bude vám říkat:
„Hej, dědo,“ nebo „dědečku.“
- „Co?“ - „Nebyl tys na olympiádě?“
- „Jo.“ - „A cos tam dělal?“
„Synku, nechal jsem si nakopat prdel od Řeků.“
„Kde je babička?“
Las Vegas v Nevadě, město světel.
Do města přijíždí deset týmů a vyzývají víc než jen štěstěnu.
Přijeli si pro příslib zábavy na léto příštího roku.
V sázce jsou dvě vstupenky na nadcházející olympijské hry.
Dnes je první zápas,
první krok směrem k cíli.
A jsme připravení. Takže je to začátek dlouhé cesty.
- „USA“ na tři. Raz, dva, tři. - USA!
Tak jdeme.
Zřejmě LeBron… pane bože!
Kobe Bryant!
Větrný mlýn.
Parádní blok na druhé straně od LeBrona Jamese!
Tady Jason Kidd v protiútoku.
- Nahrál o desku. - A LeBron James zakončil!
Skvělá týmová práce na koši!
Kobe Bryant zůstává ve vzduchu a je tam!
A Kobe navíc půjde na čáru se šancí na třetí bod!
Velkolepé!
Teď rozjedeme hru naplno. Nepolevujte.
Deset minut!
Jak tihle hoši hrají spolu a kolegiálně,
ten pohyb míče.
Tenhle tým nic nezastaví.
Zakončili bezchybnou bilanci v americkém turnaji FIBA,
a je po všem. Zlatá medaile patří USA.
Měli by být všichni šťastní a hrdí.
Dokázali, co chtěli. Míří do Pekingu.
A svět se má na pozoru. USA ukázaly svou tvář.
Výborně, skvělá práce.
Všichni hráli parádně. Jedeme do Číny.
Rozhodně už chytili tempo.
Teď bude klíčové si ho udržet po téměř celý rok, který do her zbývá.
Také je tu pár neznámých.
Kdo tam bude, kdo možná nepřijede.
A nikdy nevíte, koho potkají fyzické potíže.
To se bohužel ukáže až v průběhu dlouhé sezóny NBA.
DUBEN 2008 MIAMI, FLORIDA
Už jede!
Dwyane Wade a další dvojka!
Už má 55 bodů!
Parádní hra, Wade!
Páni.
Asi se dá říct, že jsme tehdy byli s Kobem a LeBronem v NBA nejlepší.
A je tady!
- Jo! - Jasně, další skvělá akce!
A vidíme tamhle Wadea?
Tady je vidět, jak protáhl ruku dozadu.
Kara Lawson nám z postranní čáry hlásí, že se jedná o zranění ramene.
Utrpěl jsem vážné zranění
a chvíli mi trvalo, než jsem se vrátil do formy,
v což spousta lidí ani nevěřila.
Nikdo nečekal, že budu v olympijském týmu,
protože jsem se nezotavoval, jak bych měl,
navíc jsem měl problémy s koleny a byl s oběma na operaci.
Wade doma v Chicagu rehabilituje chirurgicky spravené levé koleno.
Jde o základní cvičení s intenzivním posilováním.
Dwyane byl pro mě zcela zásadní.
Wade po mistrovském titulu NBA vynechal valnou většinu času na hřišti.
Teď mu však nejde jen o návrat na hřiště.
Letos v létě usiluje i o místo v americkém olympijském týmu.
Kouč K mě v týmu rozhodně chtěl.
Víte? Ale Jerry Colangelo měl nějaké otázky.
Probral jsem s nimi, co si myslím.
Mluvil jsem o jeho začátcích v lize.
Byl dychtivý a udělal si dobré jméno.
Ale s odstupem se mi zdálo,
že právě to tam chybí.
Že už není jako dřív.
Vidíte jeho vzestup, a pak zranění. A buďme upřímní.
Tým Heat byl už rok předtím na prd
a podle mě i ten předešlý rok.
Zkrátka to měli pěkně těžké.
Museli přijet do Chicaga a sledovat, jak trénuju a cvičím.
Promluvit si s mým trenérem.
Chápal jsem to, ale taky mě to štvalo,
protože to pro mě byla zase ta samá písnička.
Pořád mít pocit, že si vás dost neváží.
Že vás opomíjejí.
Takže to byla jen další kapka. „A je to tu zas.“
Základka, střední, to samé. NBA, to samé. Olympiáda…
To samé.
Snažil jsem se dostat zpátky do formy.
Takže jsem tam seděl a koukal a říkám si: „Zapadnu sem vůbec?“
Nevěděl jsem, jestli do týmu vůbec ještě zapadnu.
ČERVENEC 2008 LAS VEGAS, NEVADA
1 MĚSÍC DO OLYMPIÁDY V PEKINGU
Nečekal jsem, že bude D Wade hrát.
A pak se najednou objevil s číslem 9
a oholenou hlavou.
Říkám si: „Aha. Tak jo.“
„Tohle tady teď jedem? Fakt? Tak jo.“
Jsou to chlapi, kteří cítí odpovědnost a od začátku chtěli být v týmu.
Tenhle tým tam pojede.
Tenhle tým vrátí USA na vrchol.
Všichni koukejte sem.
Musíte vědět, za čím jdete,
musíte to jednou najít a pak to před sebou vidět každý den.
Dostanete od nás sešity.
A na první stránce vašeho sešitu, hned tady,
bude zlatá medaile.
To je náš cíl,
zlatá medaile.
Má k tomu někdo z vás něco? Trenéři nebo ostatní?
Nesmíme se vymlouvat.
Vím, že to sám taky někdy dělám.
Sedím doma a říkám si: „Kdybych měl v týmu Dwighta Howarda,
kdybych měl v týmu Carlose Boozera nebo Chrise Paula jako rozehrávače,
vyhrál bych mistrovství NBA.“
Teď vás mám všechny v týmu. Takže nemám výmluvu.
Má někdo z nás výmluvu? Nemá.
O tomhle jsme vždycky snili,
mít vedle sebe tyhle lidi a vyhrát.
Už nemám výmluvu.
Nikdo z nás.
Pro mě vždycky olympiáda a basketbal znamenaly hodně kvůli tomu,
co zažil na olympiádě v roce 1972 táta.
Když jsem byl malý,
každé čtyři roky se znovu otevřelo téma toho zápasu v Mnichově.
Je to 49:48. Tři vteřiny do konce.
Doug Collins střílí tři trestné hody.
Davy šílí.
Doug Collins možná vyhrál zápas.
Parádní finiš! A Spojené státy…
vyhrávají osmé zlato v řadě.
Teď se k nám doneslo, že je výsledková tabule chybná.
Z tribuny přišel nějaký chlap a že prý máme přidat čas.
Přidávají se další tři vteřiny.
Opět zbývají tři vteřiny.
Rusové stihli přihrát svému velikánu Alexandru Belovi.
Pokusí se o bod.
Alexander Belov!
Tentokrát hra vážně končí.
Kouč K prý tátu poprosil, aby přišel promluvit k týmu.
Myslím, že si uvědomoval, že právě on dokáže vystihnout,
co znamená hrát na olympiádě, lépe než kdo jiný.
Když jsem vešel do té místnosti,
rozbušilo se mi srdce.
Byy to nervy.
Něco jsem o tom věděl,
ale neznal jsem celý příběh toho, jak nás na olympiádě podvedli.
Mluvil jsem upřímně o své zkušenosti z roku 72.
Řekl jsem: „Chci, abyste slyšeli naši hymnu.“
„Tu chci, abyste na závěr slyšeli.“
„Chci, abyste vystoupali na bednu a dostali zlatou medaili.
Bude to chvíle, na kterou nikdy v životě nezapomenete.
A po zbytek života budete plní radosti.
Můj tým je plný bolesti a já nechci, abyste to kdy zažili.“
To vás stmelí, když s vámi někdo sdílí svoji bolest,
to, čím si prošel a co zažil.
Ne že to prostě přešlo a on na to zapomněl,
přemýšlí o tom dnes a denně.
Se spoustou z nich už jsem se setkal.
Znal jsem LeBrona. Komentoval jsem jeho úplně první zápas v NBA.
A jeho první dva zápasy.
Kobe Bryant. Hrál jsem s jeho tátou.
Našel jsem ročenku '78-'79. Vyfotil jsem obrázek,
na kterém malinký Kobe sedí tátovi na klíně.
Stejný rok se narodila má dcera.
Byl jsem s těmi lidmi v kontaktu.
Takže to bylo osobní. Byla to pro mě osobní věc.
Hej, hoši.
Chci vám něco ukázat.
Tohle bude náš song,
tohle nazpíval v roce 1983 jeden z nejlepších umělců všech dob.
Kouč K nám řekl, že nám chtějí pustit hymnu.
…sděl mi,
A byla to verze od Marvina Gaye.
zda zříš,
v ranním úsvitu zas…
Podle mě je to nejlepší hymna, co je.
Měli jsme husí kůži,
na to nezapomenu.
…hvězdotřpytný prapor…
Když jste mladší hráč basketbalu,
…hrdě vlá…
nejspíš nechápete dějiny tak, jak byste měli.
My Afroameričani občas
potřebujeme pochopit, co nás to stálo, být tam, kde jsme dnes.
…statečných…
Musíme pochopit příběhy těch, kteří se pro nás obětovali.
…statečných domovem.
Dobře. Jdeme na to. Ukažte jim to. Jedem.
- „USA“ na tři. Raz, dva, tři. - USA!
PEKING 2008
Vítejte v Pekingu, na zahajovacím ceremoniálu letní olympiády 2008.
Už je to tady.
A pozornost Číny i celého světa se upíná na Národní stadion.
Poslouchejte bouřlivé vítání týmu USA.
Kobe Bryant, hvězda NBA, doufá, že vrátí týmu zašlou slávu.
Přímo před ním Dwyane Wade z Miami Heat.
Pamatuju si to procesí.
Jdete a všichni křičí. Snažíte se všem mávat.
Pamatuju si, že Kobe pořád dělal na lidi takhle.
Normálně jsme všude olympijský tým. Jsme celebrity.
Někteří hráči jsou oblíbenější, ale pořád jsme olympijský tým.
Když jsme přijeli do Číny, tak vůbec.
Tam jsme slyšeli jen „Kobe“.
Kobe!
- Kdo je nejlepší? - Kobe.
Přece Kobe Bryant.
Kobe je nej.
Kobeho sláva byla, jako by tam měl před lety turné Michael Jackson.
Nějaká dívka přímo před námi omdlela, když chtěla za Kobem.
Kobe!
Je to ohromující a upřímně i trochu trapné.
Snažím se zapadnout a sklonit hlavu,
protože chci být součástí party, ale i tak je to výjimečné.
U hotelu čekaly tisíce fanoušků.
Kobe!
Ani nemohli až k nám,
ale čekali, aby si vyfotili náš autobus, protože věděli, že je v něm Kobe.
Kobe!
Nejužitečnější hráč!
Lidi z něj šíleli. Čína ho milovala.
Nejspíš si uvědomil, že má zodpovědnost nejen vůči Lakers.
Nejen vůči NBA. Ale vůči celé zemi.
Kobe Bryant, LeBron James a Spojené státy nastoupí
proti Řecku.
Což bude o to pikantnější, že v roce 2006
v semifinále USA ke své velké nevoli podlehly právě Řecku.
A musely se v soutěži spokojit s bronzem.
Spousta hráčů cítila velkou křivdu, protože nás před dvěma lety porazili.
Říkali nám „tým spásy“. Fajn, tak to jdeme zachránit.
A můžeme začít.
Řecký tým už v této sestavě hraje několik let
a velice dobře se vypracoval.
Krásně Spanoulis, je sice levák, ale teď použil pravačku.
Řecko začalo velmi dobře.
Pěkná nahrávka a Fotsis zakončuje.
Spojeným státům selhává obrana,
a to hned zkraje první čtvrtiny.
Přichází Chris Bosh.
Ve své pozici jsem věděl, že musím udělat něco,
čím dokážu, že jsem v týmu právem.
Snažil jsem se hrát víc do obrany.
Výborná obrana, Chris Bosh zařídil odvetu.
Paul naznačuje, moc pěkná hra.
Spojené státy vyrovnávají zápas.
Americká obrana vytváří útok.
Wade teď ukradl míč.
Tady je LeBron James… a smeč!
Spanoulis… Bosh blokuje!
Spanoulis… James blokuje!
Doskok… A Bosh blokuje Zisise!
Zase blokuje James!
James si našel Boshe…
Koš platí, a navíc faul! Páni!
Wade opět bere Řekům míč.
Nádherný zákrok, a dotáhli akci!
Dwyane Wade famózně přihrává a Kobe Bryant zakončuje!
Tohle je zápas celého turnaje.
A Spojené státy tady v Pekingu prošly první velkou zkouškou.
Dominantní vítězství proti velice dobrému týmu z Řecka.
Naším cílem bylo získat respekt naší země
a celého světa.
Abychom nebyli ti zlí Američané.
Jde i o respekt k soupeři.
Chceme vítězit. Chceme hrát nejlíp.
Ale nechceme nikoho shazovat. To je neuctivé.
Myslím, že je to skvělá platforma,
kde můžeme celému světu ukázat krásu našeho sportu.
Nemá smysl se na hřišti pouštět do konfrontací.
Byli jsme dva týmy, co dělají vše pro svůj milovaný sport.
A o tom olympiády jsou.
Změna byla bydlet v olympijské vesnici.
Na jídlo se chodí do obrovitánské jídelny.
Rozhlédnete se kolem a vidíte samé světové šampiony.
To pro mě bylo ještě výjimečnější
než chodit po LA a potkávat celebrity,
protože to byli sportovci.
Chápal jsem, co pro to fyzicky dokázali.
Takže je tam obrovský vzájemný respekt a obdiv.
- Díky. - Není zač.
- Pojď. - Jasně.
Protože jsme v roce 2004 byli tak střežení,
vlastně jsme nezažili opravdovou olympiádu.
Takže jsme chodili, na co nejvíc akcí jsme mohli.
Chtěli jsme chodit ven.
To byla další část naší mise.
Změnit naši olympijskou kulturu a to, jak nás tam lidé vnímají.
Chodili jsme jako celý tým nebo jednotlivě,
jen abychom byli mezi sportovci.
USA!
Byli jsme tam jako fanoušci a povzbuzovali americké sportovce.
A tomu se nic nevyrovná.
Taky bylo super mít nějaký program.
„Mám volno a jdu na Michaela Phelpse.“
Páni, Phelps.
Bylo neuvěřitelné sledovat, jak závodům dominuje.
Taky jsme chtěli podporu.
Tak jsme dělali totéž a podporovali ostatní.
Chtěli jsme se stmelit jako tým USA.
Něco na tom je, vidět někoho, kdo vyniká v jiném sportu.
Oni jsou skvělí ve svém sportu a vidí úspěch.
Myslím, že to naše kluky ještě lépe připravilo na jejich soutěž.
Nadešel čas zápasu s velkým Z letošní olympiády.
Zítra v 16:15 uvidíte na RTVE živě
souboj titánů, nejlepších basketbalistů světa,
Španělsko vs. USA.
Španělsko obhajuje světový titul. Oba týmy jsou neporažené.
Na tenhle zápas všichni čekali.
A co váš vztah s Pauem?
Jsme jako bratři. Jsme si velmi blízcí.
Mám z něj radost, hraje opravdu dobře.
Jsme prostě… hodně vyrovnaní. Bude těžké proti němu hrát.
Těsně před zápasem za mnou Kobe přišel, když šli do olympijské vesničky.
Živě si to pamatuju.
Můj velký brácha se byl podívat za mnou a mými spoluhráči
a každý hned: „Páni, přišel za námi Kobe. Paráda.“
A možná to byla součást jeho strategie,
aby mě rozcitlivěl.
Nadešel čas bitvy Spojených států
s jejich pravděpodobně nejtěžším soupeřem.
Španělsko i USA mají bilanci 3 ku 0. Dva nejlepší týmy.
A oba doufají ve zlato.
Kobe řekl, že na začátku nastaví, na čem jsme.
Prý: „Proběhnu Pauovi hrudníkem.“
„Hned po rozehrávce naběhnu do Paua.“
A my na to: „Jak jako?“
„Ty ses zbláznil. Je to tvůj parťák. To mu přece neuděláš.“
Řekl: „Vím, jak budou po první rozehrávce hrát.
Pau bude poslední clona.“
Říká nám: „A já do toho sráče naběhnu.“
A to vám říkám, první rozehrávku…
Běž, Kobe!
A my zírali.
„No do prdele.“
Namířil mi přímo doprostřed hrudi,
jako by chtěl proběhnout skrz.
Aby dal najevo, nejen mně, ale i spoluhráčům, aby řekl:
„Hej, tohle je můj brácha.“
“Hraju s ním a jsme si blízcí,
ale teď mi nejde o nic jiného než o výhru.“
Stál jsem přímo před ním a říkám si…
Ty jo!
A on jen: „Teď není můj spoluhráč.“
„Seru na něj. Vstávej.“ Já říkám…
„Super energie. Tohle potřebujeme.“
To jako udělal svému parťákovi?
No ty kráso.
Věděli jsme, že neprohrajeme. Že Španělsko rozdrtíme.
Kobe Bryant.
Volná trojka. Je tam.
Nalévá Jamesovi!
Pěkná přihrávka Paula Howardovi
a ten přidává pár bodů, které podtrhují už tak famózní vítězství.
Ve velkém utkání dvou nejlepších týmů nebylo sebemenších pochyb
o nadvládě USA.
ČTVRTFINÁLE USA - AUSTRÁLIE
A Spojené státy se utkají s Argentinou.
Velmi zajímavá konstelace, už kvůli odvetnému faktoru.
Opět platí, že USA ve stejném bodě v roce 2004
prohrály v semifinále s Argentinou.
A Spojené státy se v Aténách zlaté medaile nedočkají.
Sledujte to zklamání Spojených států.
Argentina pokračuje ve hře o zlatou medaili.
Spojené státy budou hrát o bronz.
Všichni jsme ten zápas měli v kroužku.
Já, D Wade, Bron i Melo.
„Tenhle zápas chceme vyhrát. Stůj co stůj, dominovat.“
Jo, musíme je sejmout. Musíme to Argentině oplatit.
Vzpomínám, jak jsme dostali report o soupeři.
Procházel jsem si tu zprávu
a psalo se tam… O Manu Ginóbilim.
Podle médií byl Ginóbili v roce 2008 možná nejlepší hráč na perimetru na světě.
Pamatuju si, že jsme s nimi měli hrát
a pouštěli nám videopřípravu a kouč K nám pustil v podstatě
výběr nejlepších videí s Ginóbilim.
To byl videotrénink.
Manu kolem clony a míří na Skinnera.
Levačkou a o desku.
Pěkně Ginóbili!
Z podřepu lobuje trojku. A manu skóruje tres!
Ginóbili… umí skórovat. Zarazil míč!
Ať to vypnou.
Na tyhle sračky my koukat nechceme.
A znovu Manu!
Pak došlo na hru. Kouč K nám dal každému na sedadlo
vytištěný papír.
Různé citáty, co lidi o Ginóbilim řekli.
Na mém bylo napsáno: „Manu Ginóbili. Druhý nejlepší střelec v NBA.“
To mě dostalo.
Že jsem za Kobem, to přenesu přes srdce. Ale Manuho neberu, jasný?
Přiveďte ho za mnou. Ať změříme síly.
Na Kobeho sedadlo dal citát o tom,
že je Ginóbili ze všech nejlepší hráč na perimetru.
A v tu chvíli bylo vidět, jak se z Kobeho Bryanta stává černá mamba.
V mžiku.
Sešli jsme se a on říká: „Beru si Ginóbiliho.“
„Tohle dneska skončí.“
Na ten zápas jsme byli připravení.
Byl to zápas, na který byl Kobe nejspíš nejvíc připravený.
Skvělá obrana od Kobeho Bryanta.
Tohle je zápas uvnitř zápasu.
Tady je Jason Kidd, který stále jedinkrát neminul.
James se protáhl pod koš, nahoru a dolů, levačka, krásná akce.
Carmelo Anthony hravě proměňuje.
Ničili jsme je.
Kobe Bryant zastavuje ve vzduchu a boduje.
A Ginóbili se zranil.
Tohle je pro Argentinu samozřejmě velmi špatné znamení.
Ginóbili se vrací do šatny Argentinců.
A místo toho, abychom v jízdě pokračovali,
usnuli jsme a vavřínech a hra se vyrovnala.
- Delfino z podřepu přihrává Scolovi. - A Scola skóruje!
Šestibodový rozdíl.
Manu nás všechny nabudil.
A pak Manu odpadl. A my…
Sebralo nám to vítr z plachet.
V druhé čtvrtině zaostávali o celých 21 bodů.
Od té doby, a navíc bez Ginóbiliho,
přestříleli Spojené státy skórem 27 ku 12.
Zranění nohy Manuovi nikdo nepřál.
Chtěli jsme udolat každého, kdo byl na hřišti,
ale chtěli jsme ho v plné síle.
Pěkná volná cesta! Dobrý pohyb míče!
Anthony… minul. Ale Bosh napravil.
Paul s citem přibližuje míč. A finišuje Dwyane Wade.
Dokáží se držet, i když Argentina hraje jako o život,
aby skóre dotáhla.
Jen 36 hodin je teď dělí od hry o to, o čem tihle hoši snili,
a sice o výhru zlaté medaile.
23. SRPNA 2008 VEČER PŘED ZÁPASEM O ZLATO
Tak jedem. Jak říkám, dneska má Kobe Bryant 30. narozeniny
a na tři mu zazpíváme.
Kobe pořád říkal: „Vím, že něco plánujete, ale nic nedělejte.“
Raz, dva, tři.
Hodně štěstí, zdraví!
Hodně štěstí, milý Kobe!
Mambo…
Hodně štěstí, zdraví!
Díky!
Vždycky si držel od lidí odstup
a vždycky byl pro všechny soupeř.
Bylo vidět, že je nadšený, že jsme mu popřáli.
Jako že jsme mu otevřeli náruč.
Ta oslava narozenin to stvrdila.
SEMIFINÁLE ARGENTINA - USA
ZÁPAS O ZLATO ŠPANĚLSKO - USA
Vítejte zpátky. Je to tady.
Míříme na olympijské basketbalové hřiště
a hraje se o zlato.
USA jsou odhodlány porazit Španělsko.
„USA“ na tři. Raz, dva, tři.
- USA! - Jedem.
Zdravím. Dnes bude korunován nový olympijský vítěz
v basketbalu mužů.
USA v Pekingu neprohrály ani zápas.
Vyhrávaly průměrně náskokem přes 30 bodů na zápas.
Ale nyní musí Mike Krzyzewski a jeho tým stvrdit porážkou Španělů,
které mají mnozí za druhý nejlepší tým.
Spousta Španělů má zkušenosti s NBA,
v čele s Pauem Gasolem a jeho mladším bratrem Markem.
Jsme tu a máme šanci, tak se tomu pojďme postavit.
Jde jen o to, být agresivní,
nebát se, útočit, nenechat je oddychnout.
Když hrály oba týmy naposledy,
vzpomenete si, jak Kobe srazil Paua Gasola na zem
v první minutě první rozehrávky.
Řekl, že je to Kobeho laciný pokus ukázat vůli soutěžit
a nepřekvapí ho, když to dnes udělá znovu.
Věděli jsme, že to bude lítý boj,
vzhledem k tomu, jak prohráli poprvé.
Museli jsme být pohotoví.
Tohle byl náš závazek po celé tři roky,
dostat se až sem.
LeBron James… na úvod zdolává trojku.
Rubio… krásně přihrál Gasolovi.
A Španělsko vede.
Jiméneze na cestě ke koši faulovali.
To bude druhý faul LeBrona Jamese.
To je kritický faul. Těch je maximum pět.
LeBron James už má hned dva fauly.
Mluvili jsme o jeho hnací síle pro obranu tohoto týmu.
Je to emocionální vůdce.
Mike Krzyzewski jde trochu do rizika
a nechává LeBrona se dvěma fauly hrát.
Teď Kobe fauluje tříbodového střelce. A rovněž už má druhý faul.
Takže už jsme viděli dva vůdce týmu Spojených států
dát pár ošklivých faulů.
To není pro Spojené státy dobrý start,
mít dva tahouny na lavičce s fauly.
První poločas byl rozdrobený kvůli potížím s fauly.
Na hřišti strávili víc času ostatní a kluci si vystřídali různé role.
Dwyane Wade a Deron Williams jdou na hřiště o něco dřív, než se čekalo.
Někdy prostě cítíte, že tohle už jste zažili.
Já věděl, že to bude moje velká hra. Šel jsem do toho.
Wade ke koši, a je v síťce, nádherná akce.
A Wade krade balon!
Dostal jsem dva fauly, a Kobe navíc taky,
a to připravilo půdu D Wadeovi.
Wade… trefil trojku.
A Wade opět krade míč.
Dokonale předvídá a zakončuje na druhé straně.
Osmnáct bodů ze startu na lavičce.
Když u vás D Wade startuje na lavičce,
máte zaručeně nejlepší tým na světě.
Dali mi na olympiádě prostor, abych udržel tým pohromadě,
dokud se naše velká esa nevrátí na hřiště.
Paul hází dopředu. Kobe Bryant, nahoru, a koš!
Nádherná nahrávka a luxusní finiš.
Dávali jsme jim co proto.
Ale oni se nedali.
Tady je Fernandez. Trefuje trojku.
Zbývají dvě minuty. Fernandez…
Jak ho tam dostal? Malý tríček, souboj jeden na jednoho,
a velký oblouk.
Takhle se má klást odpor.
Střílet jak bůh, sázet trojky, které byste jindy nedali,
získávat body z doher
a vyvíjet na USA neustálý tlak.
Tyhle chvíle jako sportovci milujeme. Musíme.
Wade za tři… a je tam zase!
A tím končí zběsilá první polovina.
Dwyanovy body z prvního poločasu nás udržely nad vodou.
V mezinárodních zápasech se musíte co nejdříve odtrhnout.
Ale nám se pořád nedařilo získat větší náskok.
Spojené státy vedou nad Španělskem 69:61.
USA se snaží vzpamatovat z nevydařené olympiády v roce 2004.
Možná z druhého největšího zklamání v americkém mužském basketbalu.
Největší je jistě Mnichov z roku 1972.
Dougu, ty jsi hrál za tým USA proti Sovětskému svazu
v zápase o zlato.
A dnes je tu pár lidí, kteří chtějí vyhrát i pro tenhle tým
a pro tebe. A tvůj syn Chris je asistent trenéra.
LeBron James navíc včera zmínil,
že jsi k týmu mluvil o reprezentování své země a o tom,
co znamená být olympionikem. Řekl, že chce zlato i pro tebe.
To je od LeBrona hezké. Ano, mluvil jsem s nimi.
A od jejich cíle je dělí 20 minut.
Hráči USA přicházejí a napětí by se dalo krájet.
Ví dobře, co je v sázce.
Gasol proti Howardovi.
Pět vteřin do limitu.
Gasol používá levačku.
A najednou tu máme jen čtyřbodový rozdíl.
Když se blíží konec, tak jakmile se přiblížíte na dostřel,
zkusíte střílet.
Máte reálnou šanci vyhrát.
Takže zvedáme hru.
Navarro pěkná trefa z běhu.
Navarrovi se zalíbilo běhání a opět proměňuje.
Španělsko trefuje 60 % z pole a stahuje náskok na čtyři body!
Celý zápas jsem věděl, že máme šanci, tak jsme to zkoušeli.
Všichni viděli, že máme legitimní šanci.
Španělé si teď věří. Spojené státy jim daly prostor
a teď jim Španělé šlapou na paty.
Navarro pod košem… Gasol.
USA nedokáží zastavit Španělsko a Španělé USA jakbysmet.
James míří ke koši. Uznaný plus faul!
Ohromná rychlost přes hřiště.
Záplava energie.
Oba týmy skáčou po volném míči v naději na zlatou medaili.
Španělsko ztrácí šest bodů. Jistě vítají své šance.
S Deronem a CPm bylo naším hlavním cílem:
„Jakmile přijdeme, musíme dát týmu jiný pocit, jiný vzhled.“
Tady už je Chris Paul.
USA se snaží znovu zatlačit.
Wade se otáčí. Těžká střela, ale proměňuje.
Wade znovu ožívá a zvyšuje náskok na deset bodů.
Bosh na Williamse.
Deron Williams zvedá a zásah.
Bylo jedno, kdo co dal.
Tenhle kluk měl 15, tenhle 12… Bylo to jedno.
Pojďme vyhrát.
Mike Krzyzewski má samozřejmě obavy
i nyní v poslední minutě třetí čtvrtiny
zápasu o pekingské zlato.
Nahrávka na smeč Gasolovi! Páni, Navarro má dnes svůj den!
Anthony cítí šanci na trojku.
A je tam. Parádní střela Carmela Anthonyho.
Třetí čtvrtina se chýlí.
Navarro. Williamsovi se daří držet vpředu,
ale přesto se vyprostil a dvojtakt na levou.
Krásný míč Navarra na sklonku třetí čtvrtiny.
Moje rada zněla: „Soustřeďte se na další čtvrtinu.
Skóre neřešte.
Přestaňte na něj myslet. Myslete na hru před sebou.“
„Nechci, abyste si mysleli, že Španělé dají pokoj
nebo půjdou pryč. To neudělají.“
Přichází Rudy Fernandez, velká posila Španělů.
Hraje se čtyřmi fauly, od diskvalifikace ho dělí jen jeden faul.
Parádní přihrávka!
Gasol byl u koše, a Španělé opět stahují náskok na pět bodů.
Carmelo Anthony zkouší trojku. Nepovedlo se.
USA má v druhé půli úspěšnost trojek jedna ze sedmi.
Fernandez střílí trojku. A padla do koše!
Dvoubodový rozdíl!
Time-out pro Spojené státy po mohutném protiútoku Španělů!
Španělsku jde o jediné, a sice aby byly Spojené státy pod tlakem.
A to vám říkám, Spojené státy jsou teď pod pořádným tlakem.
Vedou jen o dva body.
Nevím, jestli kdy v kariéře zažili napjatější okamžik
než dvoubodový rozdíl na olympiádě.
Zdálo se, že už se nad námi stahují mračna.
V oddechovém čase jsem se chystal něco říct,
ale začali mluvit hráči.
Kobe a Dwyane a tihle kluci začali říkat:
„To dáme. Jsme v pohodě.“
Byli na tu chvíli stavění a připravení.
Španělé nemají co ztratit.
Jsou uvolnění. Jsou svobodní. A USA se teď musí zformovat
na posledních 8 minut a 13 sekund.
Jen jeden zápas.
Tím pádem je spousta hráčů nervózních
a já vím, že se cítí mnohem víc pod tlakem než já.
Já jsem připravený.
Wade na Kobeho Bryanta.
Bryant jede, těžká střela, ale je tam.
Kobe Bean, pan Fantastický nakonec víceméně všechno zachrání.
Kobe Bryant, Rubio doráží. Bryant získává míč zpátky.
Krátká přihrávka Howardovi na smeč.
A náskok je zase devět bodů, do konce hry zbývá 6:45.
Kdo byl u každé akce? U všech tří? Kobe Bryant.
Za tu chvíli dal jednu parádní ránu a dvě asistence.
V sekvenci 7:0.
Tohle bylo jako taková velká bitva.
Mohlo se to protáhnout na celou noc, na devět prodloužení.
Reyes má doskok. Zpátky na Fernandeze, další volný hod.
A tenhle je tam!
Velký zásah Španělska z rukou Fernandeze.
Tělu nemůžete poručit, byl jsem nervózní.
Fakt nervózní.
Je to 98:92 a další trojka. Kobe Bryant proměňuje!
Vypadalo to jako nejlepší basket na téhle planetě.
Fernandez útočí na koš!
Krásná smeč, a navíc faul!
Rudy Fernandez!
Kdo by do Rudyho Fernandeze řekl takový finiš?
Nechci říct, že jsem byl nervózní,
ale určitě jsem si říkal:
„Tohle jim nedarujeme.“
Pětibodový náskok, 104:99.
Zpět k zónové obraně.
Kdo zaboduje za tým USA?
Člověk se v těchhle chvílích na konci vyrovnaných zápasů,
kdy je třeba střílet,
naprosto odizoluje od okolí.
Lidé zmizí.
Jakmile jsem přeběhl zónu a předal Kobovi,
Kob naznačil krok.
Vyzývá trojku…
A je dobrá!
Pak se otočil a udělal takhle.
Kobe řekl…
Můžete si užít ten okamžik. Rozhlédnout se po aréně
a tak nějak to vstřebat.
A užít si to.
Je v NBA někdo, kdo miluje tyhle chvíle víc než Kobe Bryant?
Tohle může být obrovská hra o čtyři body.
Nejen to, ale Rudy Fernandez se navíc vyfauloval ze hry.
A USA zase mohou volněji dýchat,
i když nedokázaly Španělsko setřást.
Je to 108:99.
Tři minuty do konce zápasu o zlato.
Navarro proběhl a opět trefil koš.
Na konci zápasu musíme hrát strategicky.
Musíme opravdu využít toho, co máme.
A vidíte, že úroveň hry prostě stoupá.
Opět Navarro, tentokrát na Jiméneze.
Volná trojka… a je tam!
A znovu čtyřbodový rozdíl.
Španělsko neustále dotahuje.
Sebedůvěra vychází z přítomnosti.
Z vědomí, že v těch chvílích nebudete dokonalí,
ale když se toho nebudete bát, budete v pohodě.
Dwyane Wade chce uvolnit. Paul taky, stejně tak LeBron James.
James z pod koše ven na Wadea. A jeho trojka…
padá do koše!
Další tři tolik potřebné body. A je to 101:104.
Vzpomínám si, jak jsem to trefil
a jak jsem se uvnitř cítil naprosto neuvěřitelně.
Spojené státy teď vedou o šest a do konce zbývá 1:20.
Španělsko si drží zónu.
Paul nahrává Bryantovi. Bryant hledá skulinku
a našel si místo! Je tam!
Kobe Bryant boduje. A je to o osm bodů.
A bylo to. Jako bychom už vyhráli zlato.
Na olympijském basketbalovém stadionu Wuksong dav burácí „USA“.
Jeden z nejlepších zápasů všech dob.
Oslavy už začínají.
A Američané se znovu dočkali zlaté medaile!
Po tak velkých zklamáních v letech 2002, 2004 a 2006.
A hráči si jdou potřást rukama s bývalým olympionikem,
naším kolegou Dougem Collinsem. Dojemná chvíle.
Nejen to, ale tvůj syn je samozřejmě součástí týmu spolupracovníků.
Výjimečný den pro Collinsovy.
Výjimečný den pro americký basketbal.
Nečekal jsem to, ale všichni přišli k výsledkové tabuli.
Měli květiny, nebo co jim to dávají.
Požádali mě, abych vyšel na hřiště a dali mi kolem krku svoji zlatou medaili.
A všichni se smáli na celé kolo a fotili.
Tuhle jsem tu fotku vyndal,
Kobe byl vedle mě.
Kde jsou láhve? Kde jsou?
Tak kde jsou?
Zlato! USA, zlato!
Pojď si!
Dobrá práce, CP.
Pojď si!
Chlapák!
- Kdo to je? - Ne!
- Jo, já to říkal! - Hodil tam Kobeho!
Jako Američani máme pověst výjimečných hvězd, co jede každá na sebe.
Děláme to kvůli show. Kvůli tomu pozlátku.
Ne kvůli týmové práci.
- Je to doma! - Dobrá práce, hochu.
Najednou přišel tým spásy,
kluci, co mají možná víc než kdo jiný právo být sobečtí.
A jsou nepochybně největší a nejlepší tým v historii olympijských her.
Spojené státy americké!
Seděl jsem na stupních vítězů a přemýšlel o své cestě.
Nevěděl jsem, jak moc pro mě zlato bude znamenat.
V tu chvíli veškeré emoce, co jsem kdy měl,
veškeré pochybnosti, zranění, na ničem z toho v tu chvíli nezáleželo.
Všechno to stálo za to, abych tam v tu chvíli mohl být.
Cítil jsem radost. Cítil jsem úlevu.
„Jo, zvládli jsme to.“ Rozumíte?
Měli jsme misi.
Neměl jsem na dresu Denver Nuggets. A LeBron Cleveland.
Kobe neměl Lakers. Měli jsme tam USA.
Kvůli všemu, čím jsme si prošli,
za ty roky, kdy jsme prohrávali,
moct vystoupit na ty stupně vítězů,
mít zlatou medaili kolem krku,
byl to jeden z nejvděčnějších momentů mé kariéry.
Taky jsme znovu nasadili laťku.
Toho, co v USA to znamená hrát basketbal.
Není lepší pocit než vyhrát zlatou medaili.
Jde o vaši zemi. Jde o svět.
Je to olympiáda.
Neexistuje významnější chvíle.
Jedem. První den cesty, zlato.
A jedem do Číny, kotě. Jedeme si pro zlatou medaili.
Třináct hodin?
To je moc času v letadle.
Ale jedeme na olympiádu, takže v pohodě.
Pojď, Tayshaune!
Vzali jste si pyžamo?
Kobe, zabalil sis pyžamo?
Koukej na mě. V životě jsem nevypadal tak silný.
Je fakt krásnej. Vypadá jako Iron Man.
Že jo?
Jaké číslo máš na dresu?
- Jaké jsi měl před dvěma lety? - 10.
To je moje.
Nedám.
Jedem. Philly. No tak.
To znamená: „Uhni.“
Já myslel, že je to trik.
To už na mě hraje pět let.
A teď mi to došlo. Musíš změnit signál.
Něco vymyslím. Jo.
Myslím, že dneska mi to doopravdy došlo. A… Cítím opravdové vlastenectví.
Když tu stojím před Sochou svobody.
Tohle je cesta ke zlatu, zlato.
Těším se, až dostanu zlatou medaili.
A uvidíme se v příštím díle.
Tady král James. D Wade je vzadu. Chce vás…
Bum!
- Čau. - Tak se mějte.
Překlad titulků: Anna Perglerová