Downloaded from YTS.MX
-Hva skjer? -Tar det rolig. Står til?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bron, du er på den siden av sofaen.
-LeBron her, tror jeg. -Ok.
-Ja. -LeBron her, Kobe på hjørnet.
Greit, Kobe. Så du vant gullet. Hvordan plasserer du dette?
Det har høy prioritet. Du representerer landet ditt
mot basketballspillere som er de beste i landet sitt.
For meg er det viktig.
Når gikk det opp for deg at det er større enn deg selv?
For meg er det bare å gå rundt hver dag.
Når jeg drar til butikken og kjøper kaffe eller noe,
sier folk på gata: "Hent hjem gullet."
Så en fyr i Celtics-trøye i Disneyland, var klar til å ta ham.
Han hadde Garnett-trøye, og jeg var sur.
Jeg trodde han skulle si noe smart om finalen.
"Hent hjem gullet for oss."
Det sier alt.
Det sier alt. Hent hjem gullet.
Velkommen til Beijing, åpningsseremonien for sommer-OL i 2008.
Tiden har kommet.
Og Kinas og verdens fokus er på nasjonalstadion.
Hvis du følger basketball, vet du kallenavnet til årets lag.
The Redeem Team.
De blir kalt "Redeem Team".
The Redeem Team.
The Redeem Team, på grunn av tidligere internasjonale fiaskoer.
Det er en ny æra i olympisk basketball. En hvor USA ikke lenger er dominerende.
Pengene og grådigheten til NBA, har det gått utover innstillingen vår?
Ja. Du kan skrive det.
Vi hadde mistet respekt internasjonalt.
Vi hadde mistet respekten for oss selv.
-Hva skjedde der ute? -Jeg vet ikke. Jeg spilte ikke.
Det ble en dominoeffekt av negativitet.
Til et rot, alle hadde sine egne historier.
Kobe holdt seg for seg selv. Fant aldri tilhørighet med andre.
Jeg følte at jeg var verdens beste basketballspiller,
men hadde ikke bevist nok.
Et spøkelse hjemsøker hvert angrep. Nederlagets spøkelse.
Det var en sult i 08-laget.
Vi hadde mange ting vi måtte vise verden. Og det var ikke bare basketball.
JULI 2008, LAS VEGAS
Kom deg ut, Mike! Ok!
Dette er det viktigste vi vil gjøre som trenere.
Det jeg har lært de siste to årene, er det store hjertet og motet dere har.
Dette laget har blitt samlet for å vinne internasjonalt.
Vi har de tre beste point guardene i verden.
Vi har Dwyane, Carmelo, LeBron og Kobe.
Dette laget har 12 karer som kan vinne et jævla OL,
og dere vet ikke hvem av dere som må stå frem
for å spille en viktig rolle i en stor seier.
Jeg har deg utenfor!
Mange av dem var ikke kjent som lagspillere. Kobe var individualist.
LeBron hadde fremdeles ikke bevist at han var en leder.
Alt ble ledet av en trener fra hæren. Det var deres livs utfordring.
Gå foran, gutt!
Hvordan skal vi vinne? Hva skal vi vinne?
Hva skal vi etablere?
Er det bare for å kvalifisere seg til det jævla OL-et?
Er det kun derfor vi er her, er det for overfladisk.
Fra 2004 til det tidspunktet, tapte vi. Team USA Basketball var på bunnen.
Er du på det amerikanske laget, skal du vinne hele tiden.
Du skal være perfekt. Disse gutta var ikke det.
Poengtavlen forteller historien: USA 89, Russland 55.
Og USA vinner verdensmesterskapet i basketball.
ROMA 1960
Gullmedaljevinnere, USA!
USA.
USA vinner enda et mesterskap uten å tape en kamp.
I basketball i OL, hadde USA alt å tape.
Det var nyheter om kampen var jevn.
Amerikansk basketball hadde alltid vært dominerende, hatt stjernene,
men vi tenkte også at: "Vi er bedre fordi vi er amerikanere."
Var du fra Europa eller Sør-Amerika,
var du ikke like god, fordi du ikke var fra USA. Det var feil.
De hadde samme evne til å skaffe seg kompetanse i basketball som oss.
Velkommen til semifinalen.
USA mot Sovjetunionen. Dramaet begynner å bygge seg opp.
Vi er i gang!
De møttes forrige gang for 16 år siden i München.
Den eneste gangen det amerikanske laget har tapt en olympisk basketballkamp.
Folk i USA, sportsfans, vi tok det for gitt.
"I OL er det vår idrett, vi oppfant den og skal vinne, uansett hva."
Det tenkte vi.
Coles… Bra forsvar, Sabonis tar returen. To mot én.
Marčiulionis… Og det burde holde for sovjeterne.
USA reiser hjem i sjokk.
Hvor stor seieren var?
Før kampen hadde USA vunnet 84 og tapt én OL-kamp,
og vunnet ni av ti gullmedaljer.
Den sovjetiske opplevelsen
kan fremskynde presset i USA for å la NBA-proffene konkurrere i OL.
Amerikansk basketball begynner å få panikk
og sier: "Vi må skape noe som representerer amerikansk basketball."
Og hvem dukker opp i 1992?
Mine damer og herrer, det amerikanske olympiske drømmelaget.
Denne gruppen kan være det beste laget i lagidrettens historie.
Når motstanderen ber om autografer før kampen,
har du et overtak på dem.
De gjorde så godt de kunne, men de var helt overveldet.
Det brakte litt av æren tilbake for USA.
Men Dream Team handlet ikke om patriotisme.
VIL DREAM TEAM BLI EN NBA-KAMPANJE?
De gjorde ikke det for USA. De gjorde for NBA.
VELKOMMEN NBA
Dette er Dream Team,
hvis formål er å vinne tilbake amerikansk basketballs ære.
Men de er her for et annet formål. De tar seg av forretninger.
Vi mener vi har et flott amerikansk produkt,
og vi vil markedsføre det globalt med så mye klasse og suksess som mulig.
Dette stjernelaget er nesten for godt.
Noen sier vi bør gå tilbake. At det har vært for lett.
Da bør vi forby afrikanske løpere fra 10 000 meter,
for de får det til å se så enkelt ut også.
Dette handler om våre beste. Det er fantastisk for sporten.
Med det niende valget i 1998-draften, velger Milwaukee Bucks
Dirk Nowitzki fra Würzburg, Tyskland.
San Antonio Spurs velger Emanuel Ginóbili fra Argentina.
Atlanta Hawks velger Pau Gasol fra Barcelona, Spania.
Basketball nådde et nytt nivå over hele verden.
Sporten forbedret seg enormt internasjonalt. Det var et sjokk.
Den neste bølgen som kom, inspirert av Dream Team,
var mer konkurransedyktige, en større trussel mot USA.
I 1992 ble det introdusert som en global sport,
men sporten begynte å ta oss igjen.
Andre land hadde talentfulle spillere som hadde lært det grunnleggende.
Verden var ikke redd lenger. Respekten var borte.
Mine medborgere, på dette tidspunktet,
er amerikanske styrker i en tidlig fase av militære operasjoner
for å avvæpne Irak, frigjøre folket og forsvare verden fra alvorlig fare.
17 MÅNEDER TIL OL I ATEN
Nå til de kommende olympiske lekene i Hellas,
hvor frykten for terrorisme har gjort basketballaget usikkert.
NBA-stjerner låner ofte bort talentet sitt for å vinne gullet,
men denne gangen sier noen nei.
Trener Larry Brown hørt alle unnskyldningene.
Jason Kidd har vondt i kneet.
Shaquille O'Neal sier at han venter på hvor langt Lakers går i sluttspillet.
Hvis du ser på stemningen rundt de olympiske leker i 2004,
de første sommerlekene etter 11. september
og invasjonen av Irak,
var det en følelse av at USA handlet på egen hånd,
så USA begynte å bli en uvelkommen gjest i hele verden.
Det var ekte sikkerhetsbekymringer.
Og alle spillerne som allerede hadde deltatt i 1996 og 2000,
følte ikke behovet for å gjøre det igjen.
Jeg husker at jeg så på TV at noen av spillerne ikke ville dra.
Det ble en epidemi.
NBA la mye press på for å ha med noen fremtidige stjerner.
Dwyane Wade, Carmelo Anthony og LeBron James.
Jeg trodde ikke jeg fikk være med på laget.
Det var sommeren etter førsteåret mitt,
og alt jeg tenkte på, var å henge med venner, familien og trene.
Jeg var ferdig med førsteåret,
og nøt sommeren i Chicago med familien min,
da jeg ble spurt om å være med på OL-laget,
og jeg sa: "Hva?"
Ni stykker sa nei.
Så de måtte fylle plassene, og vi fikk sjansen.
"Vil du være en del av det amerikanske laget?"
Jeg sa: "Kom igjen, la oss gjøre det."
De ba meg om å være en del av noe som jeg husker var utrolig med Dream Team.
Jeg er med!
De ringte og sa:
"Om dere vil spille, må dere møte i Jacksonville om to uker."
Hva vi kunne forvente? Alle hadde trukket seg.
Dette var vår mulighet for å dra og vinne gullmedaljen.
JULI 2004 JACKSONVILLE , FLORIDA
Husker at jeg dro til Jacksonville og møtte det amerikanske laget.
Det var adskilt, som to ulike lag.
Det var AI, Marbury, Tim Duncan.
Og så hadde du de yngre gutta, nykommerne som slo gjennom i ligaen.
Den yngre gjengen, jeg og Melo, D Wade,
vi prøvde bare å finne ut hvordan vi passet inn.
Vi var unge. Vi var opp og ned, dunk, lobb, ditt og datt.
Det var motsetninger mellom gruppene.
Det var en ung gjeng som kom,
også var det de eldre karene som sa: "Dette er vårt. Vi må få det til å funke."
Og så hadde du
Larry Brown.
Vi har spilt på en bestemt måte de siste fem, seks årene.
Greit? Vi må endre det nå.
Vi hadde en gruppe som…
Jeg tror treneren prøvde å bevise et poeng i OL.
Han skulle få oss til å spille på rett måte, hans måte.
Klar til å gå mot kurven.
Du går forbi…
Det har blitt en verdensidrett.
Vi må respektere de vi spiller mot, ellers havner vi i trøbbel.
Har du en følelse av at folk sier:
"Dette kan være laget som ikke vinner gullet?"
Det er mange tvilere der ute fordi vi er et ungt lag.
Folk tror ikke at unge spillere klarer det, så vi har mye å bevise.
ATEN 2004
De olympiske lekene er her i Hellas,
som en lokal tjenestemann beskrev som: "Et praktisk kryss i et dårlig nabolag."
Spillerne og familiene bor på et cruiseskip utenfor kysten,
og blir beskyttet av greske og amerikanske myndigheter under lekene.
Vi var ikke engang i OL-landsbyen. Vi var ikke med olympierne.
Det føltes ikke som om vi var en del av den olympiske opplevelsen.
Puerto Rico er først ut. Vil USAs herrer vinne gull igjen?
Vil de gå på et tap for første gang i OL siden NBA-spillere fikk være med?
Spørsmålene vil bli besvart i denne kampen.
Så man på laget på papiret, tenkte man: "Dette kommer til å gå bra."
Iverson til Marion!
Vi trodde ikke bare vi ville vinne, vi så ikke på siden vi var så overlegne.
…pick-and-roll, Puerto Rico.
Fin pasning.
Puerto Rico tar en ni poengs ledelse.
De fleste journalistene var andre steder.
Vi dekket skyting, friidrett og svømming.
Ingen fulgte med.
Carmelo Anthony.
Fint holdt inne av Ayuso.
Carlos Arroyo finter pasning!
Jeg husker kampen mot Puerto Rico. Mike Breen og jeg kommenterte.
Vi så på hverandre og sa: "Dette laget er i trøbbel."
Arroyo blir foulet. And one!
Vi ga dem ikke respekten de fortjente, og de banket oss.
Det har endelig skjedd.
USA taper en olympisk kamp med NBA-spillere.
Men den første kampen mot Puerto Rico ga oss en oppvekker.
"Vi kan ikke bare gi faen. Vi må skjerpe oss."
Mange snakker om USAs herrelag i basket.
Det var, på alle måter, et fullstendig sjokk og en ydmykelse.
De var "drømmelaget", men nå kaller noen dem "nederlaget".
Vi yngre var rasende på Larry Brown fordi vi ikke fikk spille.
-Hva skjedde der ute? -Jeg vet ikke. Jeg spilte ikke.
De fikk flere poeng. Det er alt jeg kan si.
Vi syntes at vi burde spille fordi vi kunne hjelpe laget.
Men Larry Brown trodde ikke at vi kunne like mye som veteranene.
-De kan fremdeles vinne. -Ja.
-Jeg så etter det. -Det er et gruppespill.
Er ikke utenkelig at de tar gull.
Nå er det duket for USA mot Argentina.
Plassen i morgendagens finale står på spill.
Du merket at de hadde kjemi.
Argentina får så åpne skudd. De sentrer ballen så bra.
Til Sanchez som skyter en treer.
De var sammenhengende. De hadde innøvde trekk.
Ginóbili, vidåpen treer.
Man merket at de hadde brukt årevis på å spille sammen.
Den teller, og en foul!
De kan sentre og vite at han har kuttet.
Ginóbili.
Sánchez er presis. Og Oberto…
De hadde kjemi. De hadde lagarbeid. Kameratskap. De hadde alt på gulvet.
De bare spilte hvordan sporten skal spilles.
Sconochini, fancy til Montecchia.
Fancy spill.
Det blir ikke gull i Aten.
Og der er prikken over i-en.
USAs herrer klarer ikke å vinne alt i OL.
Det var stygt å se på.
Det var fælt å se på og fælt å være en del av.
Man kan kanskje å si at det er en ny æra i olympisk basketball,
og det er en hvor USA ikke lenger dominerer.
De er bra spillere, det beste laget.
De har de beste individuelle spillerne. Men det er en lagidrett.
Det er fem mot fem, ikke én mot én. Er ikke tennis.
Vi var bare en tilfeldig gjeng som ble fortalt:
"Gå ut og vinn en gullmedalje."
Det var ingen kultur med Team USA i det hele tatt.
USA mottar bronsemedaljene.
Man ser på kroppsspråket at de er skuffet.
Jeg så på det her i Durham, North Carolina.
Smertefullt.
Og du ser gleden hos Argentina.
De andre landene tar ikke noe for gitt. De har et landslag, Argentina.
De hadde spilt sammen siden de var 18. De var brødre.
Det var ikke mye tid.
Vi måtte bli et lag på to uker.
Jeg var ung, men jeg visste hva det betydde å bygge kjemi for å vinne.
Vi hadde det med Dream Team, og så var det ingen kontinuitet etter det.
Å komme hjem til respektløsheten vi fikk fra vårt eget land…
Det var sanger om oss. Alle snakket om oss.
BRONSEVIRKELIGHET
DAGEN USA VIL GLEMME
Hvorfor fortsetter USA å tape?
Du vet: "Spillerne suger", og "Verden har tatt oss igjen."
"Tape for Puerto Rico?"
Til slutt, disse mennene,
A, skal kjøpe billetter på nett, B, har reist langt for å se kamper,
C, nettopp beseiret USAs basketballag.
Det var bare en dominoeffekt av negativitet.
De amerikanske herrene måtte nøye seg med bronse.
Jeg sto på pallen og fikk bronsen og tenkte: "Dette var bortkastet tid."
Da ville jeg definitivt ikke spille for Team USA igjen.
USA Basketball lider fortsatt etter bronsen i OL,
og vil fornye seg ved å gi ansvaret til Jerry Colangelo.
Nesten alt Jerry Colangelo tar i, funker. Spesielt oppstartsprosjekter.
Han var involvert i et oppstartsprosjekt som ble Chicago Bulls i 1966.
-Så dro han til Arizona. -Det gjorde han.
Han startet tre av fire lag der.
Tidlig i 2004 var formuen min bundet opp i Phoenix Suns.
Så jeg bestemte meg for å selge laget. Jeg visste det ville etterlate et tomrom.
Og jeg sa: "Hva kommer nå?"
Bare et par uker senere ringte de fra USA Basketball.
Og jeg sa: "Jeg skal gjøre det. Men ingen komiteer.
Jeg velger trenerne og spillerne."
Colangelo velger uten komité.
-Er ikke det for mye makt? -Sikkert.
-Én fyr? -Han er dyktig.
-Du har troen? -Ja.
Jeg hadde en liste over trenere. La oss snakke om dem.
Dean Smith fra Nord-Carolina sa:
"Det er bare én trener som kan få jobben gjort,
som har alle spillernes respekt. Han står alene. Han er den eneste."
Det var Coach K fra Duke.
Duke har klart det!
For første gang på to tiår har et college-lag vunnet to år på rad.
De er som Yankees. Du elsker eller hater dem.
Slik var Duke på grunn av suksessen.
Når du vokser opp i indre by, hater du Duke.
Sånn er det. Du hater Christian Laettner.
Du hater JJ Redick. Du hater Coach K.
Du hater Blue Devil.
Det var ingen stor glede da Coach K ble utnevnt til trener for Team USA.
Da de kunngjorde at han kom, tenkte vi:
"Hvordan skal han håndtere alle på dette laget som college-trener?"
Jeg hadde bekymringer.
Én var troverdigheten jeg hadde hos NBA-spillerne.
Jeg hadde oppnådd mye innen college-idretten,
men NBA er annerledes.
Det som endret seg først, var at jeg ikke skulle trene det olympiske laget.
Jeg skulle bli landslagstrener.
Det var et forsøk på å gi én trener en fireårsperiode
der de kjørte et program.
Du må sette sammen et lag. Det kan ikke være fantasy-basketball.
De kan være stjerner, men de må passe inn i roller.
Coach K og Jerry understreket det fra begynnelsen.
Det var en forpliktelse der du måtte ta det seriøst, ikke bare en engangsgreie.
Vil du være en del av dette, må du ofre tre somre med en gang.
LAS VEGAS I NEVADA JULI 2006
TO ÅR TIL OL I BEIJING
-Hva skjer? -Står til?
Gutta virker i godt humør.
-Hva skjer? -Er det det du vil?
Godt å se deg.
Laget møttes i Vegas for en treningsleir,
og i det første møtet sier Coach K: "Dette er ikke vår sport.
Dette er verdens sport."
Jeg husker at han var sint. Vi måtte respektere alle i hele verden.
Fra første dag etablerte han seg som den fyren.
Han sa: "Jeg skal ikke si hva dere skal gjøre.
Dere er profesjonelle, men dette er et arbeidsforhold.
Dere kan prate med meg. Jeg vil være åpen og ærlig."
Dere må forstå at for å vinne en kamp, må man vite hvem man kjemper mot.
Dere kjemper mot noen som tror at de er Supermann.
De har ingenting å tape.
Presset var høyt fra start. Vi tapte sist. Vi skal være best.
Om du ikke tok landslagskonseptet seriøst, holdt du ikke lenge.
Da vi tapte i 2004, følte vi at vi sviktet USA,
spesielt oss fire.
Meg, D Wade, Bron og Melo,
vi var en del av det laget, og kjente på smerten ved å tape.
Før så man på som internasjonale spillere som svake, ikke sant?
"Amerikanske spillere er tøffe."
Når du ser nøyere etter, ser du at de er ikke svake.
De er gode. Spiller på en annen måte.
Vi må lære spillet deres, slutte med unnskyldninger
og slutte å prøve å tvinge spillet vårt på dem.
Hvis vi lærer sporten deres, slår vi dem.
Dere og jeg vet ikke alt.
Vi vet spesielt ikke hva hverandre vet.
Treningen handler om å lære hverandre å kjenne.
Det som overrasket meg med Coach K, var at han ga faen i alles renommé,
men gjorde det med respekt.
Jeg har alltid fått det beste ut av meg selv
gjennom å spille for noen som stiller alle til ansvar.
-Kom inn til venstre! -Ja, kom deg opp! Jepp!
Dette er måten USA spiller på.
Uansett hvem som spiller og hvem som trener.
Det er slik det amerikanske laget skal spille.
Bra.
Han sa: "Jeg vil at dere skal komme hit
med egoene og stoltheten deres. Det gjør dere til dem dere er."
Dere må gi meg egoene dere har i deres nåværende basketballag.
Ta dem med til dette laget.
Ok? Og legg dem under én ego-paraply.
Jeg husker at jeg hørte ham si det. Jeg tenkte: "Det gir mening."
Kom deg opp. Sånn ja.
Jeg er mest overrasket over hvor godt dere prater sammen.
Dere samhandler godt mellom øvelsene.
Det er et godt bånd som må videreutvikles. Dere har det. Fortsett å utvikle det.
To ganger!
Treningsleirene var sprø. Vi bodde på Wynn i Vegas i en måned.
Vi bodde i Vegas i en måned.
Det var der mange av forholdene ble utviklet.
-Få ræva di på bussen! -Jeg har en familie!
Jeg har en familie!
-Ta bagene! -Jeg kommer meg ikke på!
Vi var en gjeng som spilte kort hver eneste kveld i 35 dager.
Du er borte fra familien din i 35 dager, men du kan… Det er en annen familie.
Er en annen familie. Er som om jeg ikke har dratt.
-Skjønner du? -Jeg er den kjekkeste.
Så de liker livvaktene mine, skjønner du?
Nei.
Jeg vil heller at du sier: "Jeg har en ring" enn det du nettopp…
Skjønner du?
Hør etter, alle sammen. Det er viktig at dere følger nøye med.
I dag kommer folk som representerer oss,
og folk får ikke sjansen til å se opp til dem.
Vi vet ikke engang hva de gjør.
Coach K er en motivator, og det var det han gjorde.
Hver dag kom en ny person inn og snakket med oss.
Vi skal ikke noe viktigere i dag enn å høre
på hva disse heltene har å si til oss.
Coach K gikk på West Point og elsker landet sitt.
Han elsker å tjene landet sitt.
Det var alltid mange paralleller til tiden i militæret da han snakket.
Så det gikk dypt i ham.
La oss innse det. Det som gjør et lag bra, er uselvisk tjeneste.
Det er å sette andres behov foran dine.
På banen kan det være å kaste seg etter en løs ball.
På slagmarken er det kanskje å løpe inn i en mur av kuler.
Å sette livet ditt på spill for andre. Det nivået av uselvisk tjeneste.
Er du en god spiller,
tror du at du kan gjøre alt selv. Jeg kan vinne alene. Jeg kan score.
Coach K vil at du skal gjøre det,
men man kan oppnå mer med en gruppe enn individuelt.
Det er militær tankegang.
Det var en eksplosjon, og en splinter traff ham i øynene.
Det ser ut som øynene hans er normale.
Han har ingen øyne. De ble tatt av splinteren som gikk gjennom hodet hans.
Han tjener fortsatt.
Det er en helt.
Det traff meg i følelsene mine.
De viste oss hvem og hva vi spilte for.
Dette er flaggene vi hadde på uniformene våre i Irak,
og vi har et flagg til hver av dere.
Håper dere kan ha dem på oppvarmingstrøyene.
Jeg håper at dere ser ned på flagget,
og innser at tusenvis av mennesker har ofret livet
så du kan være en god basketballspiller.
Scotty, hører du meg?
Vi ble mikket opp. Vi sa ting til ham i mikrofonen fra banen.
Blå spiller bra mot oss, så hvit må ta seg sammen.
De spiller bedre.
Dere bruker uniformer. Dere har mye stolthet.
Vi tar på oss trøyene og vi er stolte
av å gå rundt med USA på brystet.
Jeg vet at dere har mye stolthet. Dere er forbilder for mange av oss.
Vi får ikke sagt det nok. Dere er forbilder.
Vi respekterer det dere gjør for landet vårt.
Etter å ha hørt de historiene, åpnet spillerne våre hjertet.
Som et resultat ble de USA.
Velkommen til en spesialutgave av FIBA-verdensmesterskapet.
USA vil ta sine første steg
mot å prøve å gjenvinne hegemoniet i basketballverdenen.
FIBA-VM i 2006 var første gang vi dro som lag med Coach K,
og presset var stort fordi vi måtte kvalifisere oss til Beijing.
Vi måtte vinne turneringen.
I hver kamp må vi spille som om det er en sprint, ikke en maraton.
Kampene kommer til å gå fort.
La oss ikke få dårlige vaner, spesielt med tanke på å overse noen.
USA kommer til å være nervøse,
fordi spillerne kjenner presset ved å representere laget og vinne gull.
Handler ikke om individer eller oss.
Det handler ikke om lagene våre. Det handler om USA.
La oss gjøre det for alle i USA. "USA" på tre. En, to, tre!
-USA! -Kom igjen!
Vi var veldig gode. Vi merket at vi fikk rytmen tilbake.
De får det til å se lett ut når det går på skinner.
I hver kamp gjorde jobben vår. Vi gikk ut og vant.
Og vi spilte veldig bra.
Anthony. Han har vært virkelig god.
USA er fortsatt på vei til finalen.
Men tro meg, konkurransen vil bli tøffere.
Etter 72 dagers konkurranse,
står de to førsteseedede fra hver pulje igjen.
Vi har USA mot Hellas.
Ikke vær slurvete, ok?
Som dere har gjort hele tiden, la oss ha verdighet og gå etter det.
Hellas er europeiske mestere. Så godt er laget som USA møter.
Jeg husker den kampen som om det var i går.
De hadde en fyr, "Baby Shaq".
Og Baby Shaq, Schortsanitis, han er en stor fyr.
Frem til stor Schortsanitis som dunker!
Og plutselig er det 36-35!
I ett quarter, tredje quarter, var vi grusomme, og de var gode.
Problemet for USA er at de ikke har forsvart pick-and-roll.
-Nydelig pasning. -For en pasning!
Sånn skal det gjøres!
De blir revet i fillebiter.
De slo oss med vårt eget våpen.
NBA var på det tidspunktet en høy pick-and-roll-liga.
De slo oss med høy pick-and-roll.
Diamantidis, en pasning på innsiden…
Folk tenker kanskje: "Hvorfor stopper de dem ikke?"
Når du spiller, er det vanskelig å skjønne hva som foregår.
Og selvtilliten deres økte.
De traff på skudd.
De spilte en perfekt kamp, og vi kom aldri tilbake.
Han bommer. Det er over. Det er Hellas!
De har beseiret USA!
USA svikter i semifinalen igjen.
Da vi tapte i 2006 i Japan,
Jeg har aldri hatt et verre nederlag.
Jeg mener, du trener landslaget og taper.
Jeg husker at alle satt i garderoben allerede etter tapet,
og jeg er på banen og ser på feiringen,
og jeg tenkte: "Vi kan aldri ha denne følelsen igjen."
Vi ville ikke ha bronsemedaljen. Vi tenkte: "Vi er bedre enn dette."
Tiden var ikke inne.
Du kan ikke tro at ting vil skje på dine premisser.
Jeg følte meg ikke like jævlig som da vi tapte i Aten,
men tiden var ikke inne.
ETT ÅR SENERE
ETT ÅR TIL OL I BEIJING
På vegne av USA Basketball vil jeg ønske dere velkommen tilbake.
I fjor sommer klarte vi ikke det vi ville gjøre,
og det var å vinne verdensmesterskapet så vi ikke måtte kvalifisere oss i sommer.
Det skjedde ikke.
Vi tapte i 2006
fordi vi trodde vi kjente landskapet og tok feil.
Vi skulle lære sporten vi skulle spille i stedet for sporten vi spilte i NBA.
Jeg skal bare fortelle noen ting vi skal gjøre.
Sporten var ikke naturlig for våre…
Ballen er annerledes. Den har 12 sømmer i stedet for 8.
Du kan gå gjennom straffelinjen når noen skyter.
Du kan ta ballen fra ringen i OL.
Det er mange småregler vi ikke var vant til.
Hvis du støter uten ballen, eller kutter, som de sa i morges,
kutter du ned, kan han gå i veien for meg uten å få foul. I NBA kan vi ikke det.
Vi måtte få en følelse for sporten, en følelse for ballen,
en følelse for dommerne.
Vi måtte lære en ny idrett.
Vi visste at vi trengte noen eldre spillere.
Derfor rekrutterte vi Kobe Bryant.
-Står til? -Står til?
Godt å se deg. Velkommen.
Ingen tok med mer bagasje til Team USA enn Kobe Bryant.
Han hadde blitt utstøtt av ligaen.
Han kom inn i det på et tidspunkt det kunne gått begge veier.
Han hadde drevet den populære Shaquille O'Neal ut av Los Angeles.
De mente han tystet på Shaqs personlige liv til politiet.
De syntes han var egoistisk.
Vi må gjøre noe og få et stort navn. Jeg vil ikke være et enmanns-show.
Han hadde krevd å bli byttet på en parkeringsplass i Newport Beach.
Kobe Bryant snur NBA på hodet.
-Sier du at du vil bort? -Ja, jeg vil bort.
Sier at han vil bort, trekker det tilbake og vil tilbake.
2007 var et interessant sted i karrieren hans.
Han hadde fått noen slag.
Så Kobe kjemper for å få tilbake plassen sin.
Han kjemper for å gjenopprette navnet sitt også.
Han måtte bevise at han var en lagspiller og en bra fyr.
Han måtte bevise seg for alle i verden.
Vi visste med en gang hvor seriøst det var.
Han var alltid veldig seriøs.
Du møter ikke Kobe, og han sier: "Hei! Jeg er Kobe! "
Det er ikke sånn det er. Det er mer: "Dette er Kobe Bryant."
"Hyggelig å møte deg." Jeg bare: "Hva faen?"
Vi ble overrasket over at han ville bli en del av Team USA
etter alt som hadde skjedd.
Jeg er ikke en som tvinger et forhold på noen,
men du merker at Kobe ikke vil bli køddet med.
Kobe gjorde et intervju,
og han snakket om å snakke med et par av sine NBA-venner.
Journalistene lo. Vi visste at han ikke hadde venner.
Kobe hadde aldri tatt skritt
for å gjøre seg likt av de andre spillerne i ligaen,
så de følger fortsatt med på ham.
Jeg kjente Kobe, men kjente ham ikke. Du spiller basketball mot ham.
Kobe igjen! Ja da!
Han var verdens beste spiller. Og han var nesten urørlig.
Kob er en fyr som… Han er en ensom ulv. Ruller alene. Han trenger ingen med seg.
Han er den fyren, og han er komfortabel med det.
Jeg tror ikke at noen aksepterte ham slik da,
og jeg tror ikke han var mottakelig for noen på det tidspunktet.
På det første møtet for de olympiske leker i 2008 satt han alene.
Du bør tenke på det, for du spiller ikke bare for Kobe Bryant eller LeBron James.
Du spiller for landet vårt.
Det er en fantastisk mulighet som bare svært få får.
Vi sa: "Du er her for å spille med oss. Vi er her for å spille med deg.
Vi trenger ikke Lakers-Kobe. Skjønner? Vi trenger Team USA-Kobe."
Han sa: "Skjønner. Jeg er med. Er lei av å se dere tape."
Han sa det. "Jeg er lei av å se dere tape."
-Kom igjen. Gå og ta dem. -Kom igjen.
-Sammen. Én, to, tre. -Sammen.
Det betyr alt.
Har gledet meg til dette en stund, å være i denne posisjonen
og representere landet vårt, det er spesielt.
Da vi tapte i 2004, var det et tungt slag for oss.
Dette er en idrett vi har dominert i årevis.
og jeg synes det er noe vakkert i det at vi tapte,
fordi det betyr at sporten vokser, og mange land spiller på et høyt nivå.
Samtidig var det: "Ok. Det er vakkert, men nå vil vi ha den tilbake."
For oss var det en sjanse til å gjenreise ære.
Vi ville vise verden at v er det beste basketballandet.
Jeg gikk bort til Kobe på første trening.
Han sa: "Jeg er glad du er her. Du skal få se.
Se at USA blir stor igjen.
Det er utfordringen. Dette er større enn noe jeg har gjort."
Det var starten på det andre kapittelet i Kobe Bryants liv.
Vi kom på første trening.
-Stå der borte. -Kom igjen!
Omtrent 30 sekunder inn i treningen, var ballen fri.
Han kastet seg med hodet først på gulvet, om og om igjen etter løse baller.
Kom igjen! Ja!
Det satte et godt eksempel.
Det satte et stort eksempel.
Han kommer opp! Hjelp her!
De kastet seg etter løse baller. Tok returer.
Spilte forsvar, var i ansiktet på folk.
Og alt det begynte med Kobe Bryant.
Jeg vokste opp i utlandet, så jeg har en god forståelse
av følelsene og lidenskapen de spiller med,
og hvor viktig det er å slå oss.
Vi har aldri hatt en slik trening.
Jeg kjenner folk som spiller utenlands, og de tror vi bare gjør triks
og gjør mye offensivt, men ikke gjør drittarbeidet.
Siden vi er stjernespillere, vil vi ikke gjøre drittarbeidet for å slå dem jevnlig,
og jeg tror det er det som vil få oss over kneiken.
Kom igjen, Kob…
Han visste at han måtte vise gutta at han var dedikert,
og måten å gjøre det på, var å spille forsvar.
Ta dem, Kob!
Det var hans måte å si til laget: "Dere kan snakke om ting,
men det viktigste er at man faktisk gjør det."
Vi var i Vegas. Vi trener og alt det der, og vi vil gå ut.
Alle går ut. Alle unntatt Kob.
Tror vi var på Club Tryst eller noe sånt.
Vi var kledd slik, finstasen. Hadde de kule tingene på. Hadde det gøy.
Det var kjempegøy.
Vi kom tilbake til hotellet halv seks om morgenen,
gjett hvem som var på vei til treningsstudioet?
Kobe sto i lobbyen med bagen og joggeskoene,
og vektløfterhanskene.
-Vi tullet og sa: "Hvor faen skal du?" -"Hvor skal du?"
-"Jeg skal ned." -"Jeg skal trene."
Jeg tenkte: "Hva faen?"
Den jævelen Kobe var allerede gjennomvåt av svette.
Og vi bare: "Han er annerledes."
"Klokken er fire, mann. Jeg skal sove. Vi sees på trening."
Vi gikk inn i heisen og sa:
"Hørte du det?" Vi snakket sammen og sa:
"Fyren er dedikert."
Plutselig gikk det fra å bare være Kobe, til LeBron og D Wade,
og mot slutten av uka sto laget opp hver morgen,
og fulgte Kobes timeplan.
En dominoeffekt.
Når du ser de store gjøre det og leder flokken,
så sier folk: "Jeg er her, jeg er med deg."
Han skapte det. Han ville ha det. Han ville se hvem som var dedikert.
Jeg skal være ærlig.
Jeg var ikke der klokken 4.30. Det er for tidlig.
Men vi begynte å spise frokost og løfte vekter.
Vi løftet, så spiste vi og trente.
Kobe var den beste spilleren,
men nå hadde LeBron James, Carmelo Anthony kommet.
Hvordan takler du det?
Og hvordan leder du et lag når du er alfahannen?
På det tidspunktet var det debatt hos alle frisører over hele landet.
I alle hjem. "Hvem er den beste spilleren?"
LeBron er den mest dominerende spilleren akkurat nå.
Mest dominerende spiller.
-Hvem vil du mot slutten? -Kobe. Helt klart.
LeBron James.
Hvem har flest assist?
Hvem har flest returer? Hvem har flest steals?
-Se på statistikken. -Google "mest verdifulle spiller".
De to har blitt utnevnt som de beste siden videregående,
og det er mange mediesaker som setter dem opp mot hverandre.
Hvem er sånn og sånn? Hvem er best?
Jeg hører praten. Jeg synes det er gøy.
Som barn ville du se de oppgjørene.
Du ville se Magic og Bird. Du ville se Michael og Magic.
Du ville se dem fordi de er interessante.
Hvem er verdens beste? Er det Kobe eller Bron? Bron eller Kobe?
Jeg hørte det og hadde det i bakhodet,
for som alfahann, vil man alltid bli anerkjent som den beste.
Alle måtte sørge for at forholdet deres fungerte,
for hvis ikke, ville ingenting fungere.
Coach K gjorde en fantastisk jobb med å sørge for at det var konkurranse,
men kontrollert.
Du må skille værene, ikke sant?
Hold de to oksene adskilt hvis vi vil ha en god trening.
Man kunne tro at det kunne bli klinsj mellom dem
men de var fantastiske med tanke på å utvikle et forhold.
Humor spilte en stor rolle i det.
Det er deg, nummer 10, fra Philadelphia skråstrek Italia.
Jeg vet at Kobe er seriøs når det gjelder jobb,
men han vil også smile og føle seg akseptert så…
Skarpskytteren skråstrek Mamba Kobe!
Akkurat!
Jeg kaller meg ikke komiker, men han har alltid guarden oppe.
Det var en lettelse for hele laget å se ham i et annet lys.
Jeg snakket med en fyr fra Kroatia som sa
at om Dwight går til Atlanta, skal jeg slå ham.
Han er kjempemorsom.
Hele tiden. Skjønner? Det stopper ikke.
Pang! Tid for kamp!
Det er gøy å være der og se den typen entusiasme,
for vi har samme lidenskap, men vi viser det på ulike måter.
-Kom igjen! -Alene, screen på høyre!
Jeg er høylytt.
-Kobe er ikke så høylytt. -Jeg sier ingenting.
Ja, han snakker ikke mye, men jeg snakker mest.
Men den kombinasjonen er en fare for motstanderen.
Du er helt alene, Mike! Ned!
Dere vet hva han kan på banen.
Skygge!
De hadde et flott samspill,
og vi hadde to alfahanner på toppen av karrieren
som ikke brydde seg om å være alfa.
Sjeldent.
Kom igjen!
Tilbake til deg!
And one, Bron!
Bedre på gulvet.
De visste at nøkkelen til laget var
hvordan forholdet deres var, og hvordan det ble oppfattet av alle.
-Det er ordet. -Er det ordet?
Det er ordet.
Folk i 50 stater vil se på dere.
Det kommer til å være barn, folk overalt som vil være stolte av dere.
De kommer ikke til å være Lakers-fans eller Cavalier-fans.
De vil være USA Basketball-fans.
Forstå det ansvaret.
Jeg vet at jeg ikke kommer til å tape.
Å, faen.
Jeg skal ikke tape, for faen.
Ikke når jeg bruker denne, og ikke nå i karrieren.
Du må faen meg skyte meg.
Det er sånn jeg vil at dere skal spille.
Jeg er bestefar. Jeg har fem barnebarn.
En gang i livet deres vil dere ha en kunstig hofte eller kne,
ellers dere vil miste håret deres.
Dere vil ha noen ekstra jævla kilo på magen
og det vil sitte et barnebarn på fanget og si:
"Bestefar?"
-"Ja?" -"Spilte ikke du i OL?"
-"Jo." -"Hva skjedde?"
"Vel, vi tapte for det jævla greske laget."
"Hvor er bestemor?"
Las Vegas, Nevada.
Ti lag kommer til byen og håper på gevinst.
De er ute etter noe dyrebart, og ser frem til neste sommer.
Det står to plasser i de kommende olympiske leker på spill.
I kveld er første kamp, første skritt i den retningen.
Og vi er klare. Det er begynnelsen på en lang reise.
-"USA" på tre. En, to, tre. -USA!
Kom igjen.
Jeg tror LeBron… Herregud!
Kobe Bryant!
Vindmølle.
LeBron James med en blokk i andre enden!
Her kommer han med Jason Kidd.
-Han la den via platen. -LeBron James avslutter!
Godt samarbeid!
Kobe Bryant holder seg oppe og scorer!
Kobe skal skyte en straffe i tillegg.
Han er spektakulær!
Nå skal vi avgjøre kampen. Ikke slapp av.
Ti minutter!
Måten de har spilt sammen på, uselviskheten, ballbevegelsen.
Det er et ustoppelig lag.
De vant alle kampene i FIBA Americas.
Og der er det over. Gullmedaljen tilhører USA.
Jeg synes at alle bør være stolte.
De oppnådde det de ville. De skal til Beijing.
Og verden, pass opp. USA har gitt en beskjed.
Ok, bra jobbet.
Bra jobbet, alle sammen. Vi skal til Kina.
De er helt klart i siget.
Å beholde det momentumet i nesten et helt år,
det blir nøkkelen. Du har også det ukjente.
Hvem som kommer og ikke,
og du kan ikke forutsi hvem som får fysiske problemer.
Dessverre vil det skje i løpet av en lang sesong.
APRIL 2008, MIAMI, FLORIDA
Her kommer han!
Dwyane Wade, to nye poeng!
Han har 55!
-Wade, fantastisk gjort! -Jøss.
Jeg mener Kobe, LeBron og meg var de beste spillerne i NBA da.
Her kommer han!
-Ja! -Han gjorde det igjen!
Er det Wade?
Du ser at armen strekkes tilbake.
Kara Lawson på sidelinjen sier at det er en skulderskade.
Så jeg kom fra en alvorlig skade, og det tok en stund å bygge meg opp igjen,
og mange trodde ikke jeg ville klare det.
Ingen trodde jeg ville klare å nå OL, fordi jeg ikke kom meg slik jeg skulle.
Jeg hadde også kneproblemer, og ble operert i begge.
Wade rehabiliterer sitt opererte venstre kne hjemme i Chicago.
Øvelsene er enkle, og vekttreningen er intens.
For meg var Dwayne avgjørende.
Wade har gått fra NBA-mester til å miste mye spilletid på banen.
Nå prøver han ikke bare å komme tilbake.
Wade sikter mot en plass på USAs OL-lag i sommer.
Coach K ville at jeg skulle være med på laget.
Ikke sant? Men Jerry Colangelo hadde noen innvendinger.
Jeg delte tankene mine med dem. Jeg snakket om da han kom inn i ligaen.
Han var veldig sulten, og han etablerte seg.
Men på avstand virket det som at det manglet. Han var ikke den samme.
Du ser han slår gjennom, og så skadet. Og la oss være ærlige.
Heat sugde det året, og året før det også, tror jeg.
Jeg mener, de hadde det tøft.
De måtte komme til Chicago, se meg trene.
Snakke med treneren min.
Jeg forsto det, men jeg var sur, for det var som om historien gjentok seg.
Jeg har alltid følt at de ikke setter pris på meg.
Du blir glemt.
Så det var bare en del av: "Ok,
Barneskolen? Videregående? Samme. NBA? Samme. OL…"
Samme greia.
Jeg prøvde bare å komme tilbake til det stedet.
Men jeg satt bare og tenker: "Ok, hvor passer jeg inn?"
Jeg ikke visste om jeg passet inn lenger.
JULI 2008, LAS VEGAS, NEVADA
ÉN MÅNED TIL OL I BEIJING
Jeg trodde ikke D Wade skulle spille.
Og så dukket han opp med nummer ni og barbert hode.
Jeg tenkte bare: "Er det dette vi gjør nå? Ok."
Dette er gutter som har vært dedikert til laget fra begynnelsen.
Dette er laget som skal dit. Laget som skal få USA på toppen igjen.
Se her, alle sammen.
Man må vite hva man skal,
og noen ganger må man se det, og man må se det hver dag.
Vi har notatbøker til dere.
Og på den første siden av notatboken, gullmedaljen.
Det er målet vårt, gullmedaljen.
Er det noen som vil si noe? Hvem som helst?
Vi kan ikke ha unnskyldninger. Jeg er skyldig i det noen ganger.
Sitter hjemme og sier: "Hadde jeg Dwight Howard på laget,
eller Carlos Boozer, eller om Chris Paul var point guard,
hadde jeg vunnet NBA."
Alle dere er på laget. Så hva er unnskyldningen nå?
Har vi en unnskyldning? Nei.
Dette er alt vi alltid har drømt om.
Å ha den fyren ved siden av deg og vinne.
Jeg har ingen unnskyldning nå.
Ingen av oss.
For meg var OL og basketball alltid veldig viktig
på grunn av det faren min gjennomgikk i 1972.
I oppveksten, hver olympiske syklus…
Det var alltid historier hvert fjerde år om kampen i München.
49-48. Tre sekunder igjen.
Doug Collins skal skyte to straffer.
Publikum går av hengslene.
Doug Collins har kanskje vunnet kampen.
For en avslutning! USA vinner sin åttende gullmedalje på rad.
Nå får vi høre at resultatet ikke stemmer.
En fyr kom ned fra tribunen for å få mer tid på klokken.
Det er tre sekunder igjen.
Nå er det tre sekunder på klokken.
Russerne vil gå til sin høye mann, Alexander Belov.
De skal prøve.
Alexander Belov!
Denne gangen er det over.
Faren min sa at Coach K spurte om han ville prate med laget.
Jeg tror at Coach K innså at han, mer enn noen,
kunne fortelle gutta hva det betyr å spille i OL.
Tro meg, da jeg gikk inn i det rommet, hamret hjertet mitt.
Jeg var nervøs.
Jeg visste litt om det,
men jeg kunne ikke historien om da vi ble ranet i OL.
Jeg snakket fra hjertet om min erfaring fra 1972.
Jeg sa: "Jeg vil dere skal høre nasjonalsangen.
Det må være det siste dere hører.
Jeg vil at dere skal på pallen for å få gullmedaljen.
Det blir et øyeblikk dere aldri vil glemme.
Da blir dere bundet for resten av livet i glede.
Laget mitt er bundet i smerte, og jeg vil ikke at dere skal bli det."
Det binder oss sammen når noen kan dele smerten sin,
det han opplevde, og at han levde med det.
Det var ikke som det forsvant og ble glemt.
Han tenker på det til daglig.
Mange av dem hadde en forbindelse til meg.
Jeg hadde en kobling til LeBron. Jeg kommenterte hans første kamp i NBA.
De to første kampene hans.
Kobe Bryant, jeg spilte med faren hans.
Jeg gikk tilbake til årboken '78 -'79. Jeg tok et bilde av den,
av baby Kobe som sitter på fanget til faren sin.
Datteren min ble født det året. Jeg var knyttet til dem.
Så det var personlig. Det var personlig for meg.
TO UKER TIL OL I BEIJING
Hei, karer.
Jeg vil vise dere noe.
Dette er vår sang,
med en av tidenes beste artister som synger den i 1983.
Coach K sa at vi skulle høre nasjonalsangen.
Det var Marvin Gayes nasjonalsang.
For meg er den beste fremføringen av nasjonalsangen som finnes.
Alle hadde gåsehud, og jeg glemmer det aldri.
Når du er yngre og spiller basketball,
forstår du ikke historien så godt som du burde.
Siden vi er afroamerikanske,
må vi av og til forstå hva som måtte til for å være der vi er i dag.
Og vi må forstå de menneskene som har ofret seg for oss.
Greit. Kom inn. Ta det med én gang.
-"USA" på tre. Én, to, tre. -USA!
Velkommen til Beijing, åpningsseremonien for sommerlekene i 2008.
Tiden har kommet.
Og Kinas og verdens fokus er på nasjonalstadion.
Hør på velkomsten til det amerikanske laget.
Kobe Bryant, NBA-stjernen, håper å lede Redeem Team.
Dwyane Wade rett foran ham, fra Miami Heat.
Jeg husker jeg gikk.
Når du går, skriker alle. Du prøver å vinke.
Jeg husker bare at Kobe gjorde sånn her.
Uansett hvor vi går til vanlig, er det OL-laget. Det er stort.
Noen er mer populære enn andre, men det er fortsatt OL-laget.
Da vi kom til Kina, var det ikke i nærheten.
Det var bare "Kobe".
Kobe!
-Favoritten? -Kobe.
Kobe Bryant.
Kobe er best.
Kobes kjendisstatus var som Michael Jacksons i gamle dager.
En jente besvimte foran oss mens hun prøvde å nå Kobe.
Kobe!
Det er litt overveldende og flaut, for å være ærlig.
Jeg prøver bare å gli inn i mengden og se ned,
for jeg vil bare være en del av gjengen, men det er ekstremt spesielt.
Tusenvis av fans ventet på hotellet.
Kobe!
De kom ikke nær,
men de ventet på å ta bilder av bussen fordi de visste at Kobe var på den.
Kobe!
MVP!
Folk gikk av skaftet. Kina elsket ham.
Jeg tror han skjønte at ansvaret hans var større enn bare Lakers.
Det var større enn NBA. Det var for landet.
Kobe Bryant, LeBron James og USA skal møte Hellas.
Denne kampen er litt spesiell, for det var i 2006
at USA overraskende ble slått av Hellas i semifinalen.
De måtte nøye seg med bronsemedaljen den gang.
Mange spillere gikk gjennom mye smerte fordi det laget slo oss to år tidligere.
Vi ble kalt "The Redeem Team". La oss begynne nå.
Vi er klare.
Dette greske laget, som nå har spilt sammen i flere år,
har blitt et veldig godt lag.
Fint gjort av Spanoulis, som er venstrehendt, men bruker høyre.
Hellas har fått en god start.
Fin pasning under kurven, og Fotsis scorer.
USA sliter defensivt tidlig i første quarter.
Chris Bosh kommer inn.
Jeg visste at jeg måtte gjøre noe for å bevise min verdi for laget.
Derfor fokuserte jeg på forsvar.
Bra forsvar av Chris Bosh, tvinger frem en feil.
Paul med en pasningsfinte.
USA har utlignet.
USAs forsvar skaper angrep.
Wade stjeler ballen.
Her er LeBron James og han dunker!
Spanoulis blokkes av Bosh!
Spanoulis blokkeres av James!
Returen… Zisis blokkeres av Bosh!
Blokkert av James igjen!
James finner Bosh…
Han scorer og blir foulet!
Wade stjeler ballen igjen.
Utmerket forsvar, kaster den inn…
Dwyane Wade med en spektakulær pasning, og Kobe Bryant avslutter!
Det var turneringens beste sekvens.
USA bestod sin første test i Beijing.
En dominerende seier over et godt lag fra Hellas.
Målet vårt var å vinne respekt hjemme og vinne verdens respekt.
Vi ville ikke være de stygge amerikanerne.
Det handler om å respektere motstanderen. Vi vil vinne.
Vi vil ikke ydmyke dem og være respektløse.
Vi føler at dette er en flott scene
for å vise folk over hele verden hvor vakker sporten er.
Det er meningsløst å havne i en konfrontasjon.
Det var to lag som spilte tøft og gjorde det vi gjør best.
Det er det OL handler om.
Det var annerledes å være i OL-landsbyen.
Kafeteriaen er enorm.
Rundt deg har du noen av verdens beste på det de gjør.
Så for meg er det enda mer spesielt enn å være ute i LA og se kjendiser gå rundt,
for vi er idrettsutøvere.
Jeg forstår hva de har ofret for å komme hit.
Så det er mye gjensidig respekt og beundring.
-Takk. -Alt i orden.
-Kom igjen. -Ok.
Siden vi var skjermet i 2004,
fikk vi ikke den ekte olympiske opplevelsen.
Så vi gikk på så mange arrangementer som mulig.
Vi ville ut.
Det var nok en del av
at vi endret kulturen i måten OL ble oppfattet på.
Hele laget dro, eller enkeltpersoner gikk sammen
for å være rundt de andre utøverne.
USA!
Vi er bare fans som sitter og heier på de amerikanske utøverne.
Det finnes ikke noe bedre.
Det var kult å kunne ha en timeplan også. "Jeg skal se Michael Phelps svømme."
Michael Phelps. Det var bare utrolig å se ham dominere.
Vi ville ha støtte fra folk. Vi ville gjøre det samme for dem.
Vi ville bygge et slags kameratskap som USA.
Det som er med å se andre som er dyktige i sin idrett,
er at de er gode i sin sport. De får se storhet.
Jeg tror det gjorde dem enda bedre forberedt på sin konkurranse.
Nå er det klart for den store kampen i OL.
I morgen klokken 16.15 møtes de to største innen basketball.
Spania mot USA.
Spania er verdensmestere. Vi er begge ubeseiret.
Dette er kampen alle venter på.
Hva med deg og Pau?
Forholdet deres?
Vi er som brødre. Vi er veldig nære. Jeg er glad for at han spiller bra.
Vi er veldig, veldig nære. Så det er vanskelig å konkurrere mot ham.
Rett før kampen kom Kobe for å møte meg da de besøkte OL-landsbyen.
Jeg husker det veldig tydelig.
Storebroren min kom for å møte meg med lagkameratene mine,
og alle sa: "Kobe er i leiligheten vår. Så kult."
Jeg tror det kan ha vært en del av strategien hans for å myke meg opp.
USA skal nå møte det mange mener er deres tøffeste utfordrer i OL,
Spania. Begge har vunnet alt. Det er de to beste lagene.
Begge kan vinne gull.
Kobe sa han skulle sette tonen i starten. Han sa:
"Jeg skal løpe rett gjennom Pau."
"I første angrep løper jeg gjennom Gasol."
Vi svarte: "Hva?"
"Du tuller. Det er lagkameraten din. Du skal ikke gjøre det."
Han sa: "Første angrep, jeg vet hva de gjør.
Pau er den siste sperren. Jeg skal løpe gjennom ham."
Jeg sverger, første angrep…
Kom igjen, Kob!
Vi bare…
"Fy faen".
Han løp rett inn i brystet mitt som om han prøvde å komme seg gjennom.
For å sende en beskjed, ikke bare til meg, men til alle:
"Det kan være broren min.
Jeg spiller med ham. Vi er nære.
Men jeg bryr meg ikke om noe annet enn å vinne."
Jeg sto rett foran ham og han bare…
Yo!
Han sa: "Han er ikke lagkameraten min nå. Faen ta ham. Opp med deg." Jeg sa:
"Elsker energien. Vi trenger den."
Vi sa: "Gjorde han det mot lagkameraten sin? Herregud.
Vi taper ikke denne kampen. Vi kommer til å banke Spania."
Kobe Bryant!
Åpen treer. Treffer.
Alley-oop til James!
Fin pasning! Paul til Howard,
og de setter utropstegn bak en fantastisk seier.
Den store kampen mellom de to beste lagene ble ikke jevn.
USA dominerte.
KVARTFINALE USA - AUSTRALIA
Det er USA mot Argentina.
For en kamp vi har på grunn av revansjefaktoren.
I 2004 tapte USA for Argentina i semifinalen.
Og USA vil ikke vinne gull i Aten.
Se på skuffelsen hos USA.
Argentina går videre til finalen. USA må spille om bronsen.
Alle fire hadde sett frem til den kampen. Jeg, D Wade, Bron og Melo sa:
"Vi vil ha denne kampen. Uansett hva, dominer."
Ja, vi ville slå dem. Vi måtte revansjere Argentina.
Jeg husker at jeg fikk rapporten om dem.
Jeg sitter og leser speiderrapporten.
Manu Ginóbilis navn står der.
I 2008 sa media at Ginóbili kunne være verdens beste shooting guard.
Jeg husker at vi skulle spille mot dem,
og vi så på film, og Coach K hadde høydepunkter av Ginóbili.
Det var filmøkten.
Manu utfordrer Skinner. Scorer med venstre hånd.
Bra av Ginóbili!
Svinser og svanser på høyre. En Manu-tre!
Ginóbili kan score. Hamrer den inn!
Kan du slå av den dritten? Vi vil ikke se på dette.
Manu igjen!
Så kommer vi til kampen. Coach K hadde skrevet ut lapper
og lagt dem på alles plasser.
Ulike sitater folk hadde sagt om Ginóbili.
På min står det "Manu Ginóbili. NBAs nest beste shooting guard."
Jeg ble forbanna.
Kobe er greit. Men jeg gir deg ikke Manu, ok?
Nå ville jeg bare ha litt Manu. Jeg trengte den duellen.
Til Kobe g a han sitatet om at Ginóbili var verdens beste shooting guard.
Jeg så ham gå fra Kobe Bryant til Black Mamba.
På et øyeblikk.
Vi samlet oss. Han sa: "Jeg tar Ginóbili. Den dritten avsluttes i dag."
I den kampen var vi klare.
Det var kampen jeg tror Kobe var mest klar for.
Bra forsvar av Kobe Bryant.
Dette er kampen i kampen.
Her er Jason Kidd. Han har fortsatt ikke bommet.
James kommer inn, opp og under med venstre, fint gjort.
Carmelo Anthony scorer.
Og vi knuste dem.
Kobe Bryant henger i lufta og treffer.
Og Ginóbili ble skadet.
Dette er et dårlig tegn for Argentina.
Ginóbili går i garderoben.
I stedet for å fortsette, var det nesten som:
"Nå har vi det." Så ble det en jevn kamp.
-Delfino med pasningen til Scola. -Scola scorer!
Seks poeng skiller dem.
Vi var så fokuserte på Manu, så ble Manu skadet. Det var…
Det tok luften ut av øyeblikket.
De lå under med 21 i andre.
Etter det, uten Ginóbili, har de scoret 27 mot USAs 12.
Det siste vi ville, var at Manu ble skadet.
Vi vil dominere de som spiller, men vi ville ha dem ved full styrke.
Fin pasning! Bra ballbevegelse!
Anthony bommer. Bosh scorer på returen.
Paul, fin pasning. Dwyane Wade avslutter.
De klarer seg, selv om Argentina prøvde sitt beste på å komme tilbake.
De er 36 timer unna å spille for det de drømte om,
og det var å vinne gullmedaljen.
23. AUGUST KVELDEN FØR FINALEN
Greit. Som jeg sa, i dag er det Kobe Bryants 30-årsdag,
og vi skal synge "Happy birthday" på tre.
Kobe sa: "Nei, ikke gjør noe. Jeg vet at dere planlegger noe."
Én, to, tre.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Kobe
Mamba
Gratulerer med dagen!
Takk!
Han hadde alltid veggen oppe til folk, og han så på alle som en konkurrent.
Man kunne se at han var veldig glad for at vi gjorde det.
"De åpnet virkelig armene for meg." Bursdagsfeiringen befestet det.
FINALE SPANIA - USA
Velkommen tilbake. Nå skjer det.
Vi skal til den olympiske basketballarenaen.
Finalen. USA skal møte Spania.
"USA" på tre. En, to, tre.
-USA! -Kom igjen.
Hallo. I dag blir en ny olympisk mester kronet i herrenes basketball.
USA, ubeseiret i Beijing.
De har vunnet med over 30 poeng i snitt per kamp.
Det betyr ingenting med mindre Krzyzewski og laget hans slår Spania,
som mange mener er det nest beste laget.
Mange på det spanske laget har erfaring fra NBA,
anført av Pau Gasol og hans bror, Marc.
Vi har en sjanse, så la oss gå ut og vinne.
Det handler bare om å være aggressiv,
ikke være redd, angripe dem, få dem på hælene.
Sist gang disse to lagene spilte, ble Pau Gasol kraftig taklet av Kobe Bryant
i første minutt.
Han sa at det var feigt, og at det viser at Kobe vil vinne,
og at han ikke blir overrasket om det skjer igjen.
Vi visste at det ville bli en tøff kamp på grunn av at vi knuste dem første gang.
Vi måtte være mentalt skarpe.
Vi hadde forpliktet oss i tre år for dette øyeblikket.
LeBron James treffer en treer.
Rubio med en nydelig pasning til Gasol, og Spania tar ledelsen.
Jiménez blir foulet på vei til kurven.
Det er LeBron James' andre foul.
Det er en kritisk foul. Du får bare fem.
Så LeBron James får to raske foul.
Vi snakket om at han har vært katalysatoren for forsvaret.
Han er den emosjonelle lederen. Mike Krzyzewski tar en sjanse nå.
Han lar LeBron spille med to foul.
Kobe fouler en trepoengsskytter. Det er hans andre.
Så vi har allerede sett de to lederne fra USA få et par dumme foul.
Så ingen god start av USA som setter sine to ledere på benken.
Første omgang var ujevn på grunn av foul-trøbbel.
Nå ble det flere minutter på andre, og folk spilte forskjellige roller.
De setter inn Dwyane Wade og Deron Williams litt tidligere enn forventet.
Av og til føler du at du har vært der før.
Jeg visste jeg ville spille bra. Jeg bare satte i gang.
Wade til kurven, går inn, nydelig gjort.
Wade stjeler ballen.
Ikke bare fikk jeg to foul tidlig, Kobe også,
og det åpnet for D Wade.
Wade treffer en treer.
Wade stjeler ballen igjen.
Leser spillet fint og avslutter i andre enden.
Atten poeng fra benken.
Seriøst, hvis D Wade starter på benken, har du verdens beste landslag.
Jeg fikk lov til å holde ringene for laget i OL,
til storkanonene kunne komme tilbake på banen.
Paul kaster den frem. Kobe Bryant, opp og inn.
Nydelig pasning og en flott avslutning.
Vi ga dem slag på slag.
Men de faller ikke.
Der er Fernandez. Treffer en treer.
To minutter igjen. Fernandez…
Hvordan klarte han det? Litt frem og tilbake én mot én,
og regnbueskuddet treffer.
Det er sånn du kan klare det.
Skyte utrolig bra, treffe treere du normalt ikke treffer,
ta returer og legge press på USA.
Som idrettsutøver må du elske de kampene.
Wade for tre igjen!
En vill første omgang er over.
Dwyanes poeng i første omgang holdt oss flytende.
I en landskamp er det lurt å stikke ifra tidlig.
Men vi klarte aldri å riste dem av oss.
USA leder 69-61 over Spania.
USA prøver å ta revansje for den skuffende olympiaden i 2004.
Kanskje det nest mest skuffende OL for USAs basketballherrer.
Nummer én må være i München i 1972.
Doug, du var på laget mot Sovjetunionen i finalen.
Og det er et par her som vil vinne denne kampen for det laget
og for deg. Sønnen din, Chris, er assistenttrener,
og LeBron James sa i går
at du snakket med laget om å representere landet
og hva det betyr å være en olympier. Han sa han vil vinne for deg.
Det var hyggelig. Jeg snakket med laget. De er 20 minutter unna å klare det.
USA kommer ut, og du kan føle spenningen. De vet hva som står på spill.
Gasol mot Howard.
Fem på skuddklokken.
Gasol bruker venstre hånd.
Plutselig er det fire poeng som skiller.
Når du nærmer deg slutten, og du holder deg på skuddhold,
har du en sjanse.
Det er som om du virkelig kan vinne, så la oss kjøre enda hardere.
Navarro, fin scoring.
Navarro legger den i kurven igjen.
Spania skyter 60 %, og de er bare fire poeng bak!
Jeg visste at vi hadde en sjanse.
Alle så at vi hadde en legitim sjanse.
Spania har selvtillit. USA har ikke fått drept kampen,
og nå er USA på defensiven.
Det er Navarro, inn til Gasol.
USA klarer ikke stoppe Spania og vice versa.
James til kurven. Scorer og blir foulet!
Så rask ned gulvet.
Frenetisk energi.
Begge lagene kaster seg etter løse baller, gullmedaljen står på spill.
Spania seks bak. De må like sjansene sine.
Målet vårt med Deron og CP og meg var:
"Når vi kommer inn, må vi gi laget et annet preg og uttrykk."
Her kommer Chris Paul.
USA prøver å holde høyt tempo.
Wade, vender. Vanskelig skudd, treffer.
Wade kommer til live igjen, og ledelsen er ti poeng.
Bosh til Williams.
Deron Williams skyter og scorer.
Samme hvem som gjorde det.
Han hadde 15, han hadde 12, det spilte ingen rolle. La oss vinne.
Mike Krzyzewski, åpenbart bekymret, inne i siste minutt i tredje quarter,
finalen her i Beijing.
Alley-oop til Gasol! Navarro, for en kamp han spiller!
Anthony skyter en treer.
Setter den. Viktig scoring av Carmelo Anthony.
Tredje quarter snart over.
Navarro. Williams prøver å holde seg foran,
han går forbi uansett. For et skudd av Navarro
i det tredje quarter er over.
Jeg sa til gutta: "Fokuser på neste quarter.
Ikke tenk på stillingen.
Slutt å tenke på det. Tenk på neste angrep.
Ikke tro at Spania kommer til å gi opp, for de gjør de ikke."
Rudy Fernandez kommer inn for Spania.
Han spiller med fire feil, én fra å bli utvist.
For en pasning!
Gasol avslutter, og dermed er det tilbake til fem poeng.
Carmelo Anthony prøver en treer og bommer.
USA har truffet én av sju treere i andre omgang.
Fernandez skyter en treer. Den sitter!
To poeng bak!
Time-out av USA, Spania stormer tilbake!
Alt Spania ville, var å få USA til å kjenne på presset.
Vet du hva? USA har et stort press på seg nå.
USA leder med to poeng.
I karrieren deres, er jeg ikke sikker på at de får et mer anspent øyeblikk
enn i OL, to poengs ledelse,
og det føltes som om verden kollapset på oss.
Under time-outen ville jeg si noe, men spillerne begynte å snakke.
Og Kobe og Dwyane og de som snakket sa: "Det går bra. Vi har det."
De var klare for det øyeblikket.
Spania har ingenting å tape.
De er løse og frie. USA må ta seg sammen de siste åtte minuttene og 13 sekundene.
Det er én kamp.
Det betyr at det er mange spillere som er nervøse,
og jeg vet at de føler presset mye mer enn meg. Jeg er klar.
Wade til Kobe Bryant.
Bryant mot kurven, vanskelig skudd, får det ned.
Kobe Bean, Mr. Fantastic, kom for å redde dagen.
Kobe Bryant mister til Rubio, får den tilbake.
Pasning inn til Howard.
De leder med ni med 6,45 igjen av kampen.
Hvem var involvert i alle tre angrepene? Kobe Bryant.
Han traff et viktig skudd og har hatt to målgivende.
De har scoret syv på rad.
Det føltes som en stor duell.
Vi kunne ha spilt hele natten, og det hadde vært ni ganger overtid.
Reyes med returen. Til Fernandez, enda et åpent skudd.
Og den sitter!
Viktig skudd for Spania fra Fernandez.
Du kan ikke for hvordan kroppen reagerer, og jeg var nervøs.
Jeg var nervøs.
98-92, enda en treer. Kobe Bryant treffer!
Det virket som verdens beste basketballkamp.
Fernandez går til kurven!
For en dunk og en foul!
Rudy Fernandez!
Hva med Rudy Fernandez med avslutningen?
Jeg vil ikke si at jeg var nervøs,
men jeg tenkte: "Disse jævlene vil ikke forsvinne."
Fem poeng skiller, 104-99.
Tilbake til soneforsvar. Hvem skal skyte for USA?
Av en eller annen grunn, på slutten av kampene når vi trenger poeng,
er det som du bare soner ut. Publikum er ikke der.
Da jeg driblet gjennom sonen og fant Kob, og han fintet høyre…
Skyter en treer…
Den treffer!
Han snudde seg og gjorde dette.
Kobe sa…
Du kan nyte øyeblikket. Se rundt på arenaen og ta det inn.
Og nyte det.
Er det noen i NBA som elsker de øyeblikkene mer enn Kobe Bryant?
Dette kan være en gigantisk fire-poengsekvens.
Ikke bare det, men Rudy Fernandez har fått fem foul.
USA har fått et lite pusterom, men de har ikke klart å kvitte seg med Spania.
108-99. Tre minutter igjen av finalen.
Navarro scorer igjen.
På slutten av kampen må vi være strategiske.
Vi må virkelig bruke det vi har der ute.
Og du merket at nivået bare steg.
Navarro igjen, denne gangen til Jiménez.
Åpen trepoenger, scorer!
Fire poeng bak igjen.
Spania slipper ikke taket.
Selvtilliten er å være i øyeblikket.
Du vet at du ikke er perfekt i de øyeblikkene,
men så lenge du ikke er redd, går det bra.
Dwyane Wade vil drible. Det gjør Paul og LeBron James.
James inn, ut til Wade. Trepoengeren hans…
Treffer!
Enda en treer under press. Og det er 111-104.
Jeg husker at jeg traff den, og jeg følte meg helt utrolig inni meg.
USA leder med seks. Det er 1,20 igjen.
Spania fortsetter å spille sone.
Paul til Bryant. Bryant ser etter en åpning, skyter…
Den ruller i!
Kobe Bryant scorer. De leder med åtte poeng.
Da var det over. Vi vant nettopp gullmedaljen.
Publikum synger "USA" her på den olympiske basketballarenaen i Wukesong.
Det er nok en av de beste kampene i historien.
Feiringen er i gang.
Og de amerikanske herrene vinner gull igjen!
Etter skuffelsene i 2002, 2004 og 2006.
Og spillerne kommer for å omfavne den tidligere olympieren,
vår mann, Doug Collins, i et rørende øyeblikk.
Ikke bare det, men selvfølgelig, din sønn, Chris, er en del av staben.
En spesiell dag for Collins-familien. En spesiell dag for amerikansk basketball.
Jeg forventet det ikke, men alle kom bort til sekretariatet.
De hadde blomster eller noe.
De ba meg komme, la gullmedaljen rundt halsen min
og alle smilte og tok et bilde.
Her om dagen tok jeg det bildet frem fordi Kobe sto ved siden av meg.
Hvor er flaskene? Hvor er de?
Hvor er de?
Gullmedalje! USA, baby!
Ja da.
Bra jobbet.
Ja da!
Sværingen!
-Hvem er det? -Nei!
-Ja, jeg sa det! -Han traff Kobe-skuddet!
Vårt rykte som amerikanere er superstjerner som går sine egne veier.
Vi er bare med for showet og glitteret. Ikke for lagarbeidet.
-Få det! -Bra jobbet, gutt.
Plutselig kommer Redeem Team,
og de har mer grunn enn noen til å være kalde og egoistiske.
Men de er det kanskje det beste laget i OLs historie.
USA!
Jeg står på pallen og tenker på reisen min.
Visste ikke hvor mye det betydde å vinne gull.
Men i det øyeblikket, hver eneste følelse jeg har hatt,
hvert øyeblikk av tvil, skader, det betydde ingenting.
Alle de tingene var for at jeg skulle være der jeg sto nå.
Jeg følte glede. Jeg følte lettelse.
"Vi klarte det." Skjønner?
Vi kom sammen med et mål.
Jeg hadde ikke Denver-drakt. LeBron ikke Cleveland.
Kobe hadde ikke Lakers-drakt. Vi var USA.
På grunn av alt vi hadde gjennomgått i årene hvor vi hadde tapt,
å stå på pallen med gullet rundt halsen,
var et av de beste øyeblikkene i karrieren min.
Tror også det tilbakestilte standarden for hva det betyr å spille basket for USA.
Det er ingen bedre følelse enn å vinne gullmedaljen.
Det er ditt land. Det er verden.
Det er OL.
Det er ingen større øyeblikk.
Ok! Første reisedag.
Her kommer vi. Skal til Kina og hente gullmedaljen.
Tretten timer? For lenge til å være på et fly.
Men vi skal til OL, og derfor går alt greit.
Kom igjen, Tayshaun!
Tok dere av dere pyjamasen?
Kobe, tok du av deg pysjen?
Se på meg. Jeg har aldri sett så sterk ut.
Han er vakker. Han ser ut som Iron Man.
Skjønner du?
Hvilket nummer har du?
-Hvilket nummer hadde du sist? -Ti.
Her ser dere.
Kom igjen. Philly. Kom igjen.
Det betyr bare: "Kom dere unna."
Jeg trodde det var et trekk.
Du har lurt meg i fem år.
Jeg skjønte det nå. Du må endre signalet.
Jeg skal finne ut av det. Jepp.
Jeg tror det har sunket inn i dag. Jeg føler meg patriotisk i dag.
Bare å være her foran Frihetsgudinnen.
Dette er veien mot gull.
Jeg gleder meg til å få gullmedaljen. Vi ses i neste episode.
Dette er kong James. D Wade er rett bak. Han…
Bam.
-Hei. -Vi sier ha det.
Tekst: Jon Haaland