Downloaded from YTS.MX
‎- Ce faci? Care-i treaba? ‎- Mă relaxez. Tu?
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Bron, tu stai ‎în celălalt capăt al canapelei.
‎- LeBron, aici. ‎- Bine.
‎- Da. ‎- LeBron aici, iar Kobe dincolo.
‎Așadar, Kobe, ai câștigat aurul. ‎Ce fel de realizare crezi că e?
‎Are o importanță mai mare. ‎Îți reprezinți țara,
‎concurând cu jucători ‎care sunt cei mai buni din țara lor.
‎Pentru mine, are valoare mai mare.
‎Când ai realizat ‎că e ceva cu atâta însemnătate?
‎Ei bine, pot să spun că simt asta zilnic.
‎Când mă duc la un magazin ‎sau când ies să iau o cafea,
‎lumea de pe stradă îmi zice: ‎„Adu aurul înapoi!”
‎Dacă văd un tip cu un tricou Celtics, ‎îmi vine să-l sugrum.
‎Fiindcă poartă tricoul lui Garnett ‎și mă înfurie.
‎Vine spre mine și-mi zic ‎c-o să facă un mișto despre finală.
‎Iar el: „Adu aurul înapoi!”
‎Am spus destul.
‎A zis destul. „Adu aurul înapoi!”
‎Bun-venit la Beijing,
‎la Ceremonia de deschidere ‎a Olimpiadei 2008.
‎A venit momentul.
‎Iar China și întreaga lume ‎stau cu ochii pe Stadionul Național.
‎Dacă urmăriți baschetul,
‎știți deja porecla echipei din acest an: ‎Echipa revanșei.
‎Li s-a spus „Echipa revanșei”.
‎Echipa revanșei.
‎Echipa revanșei, din cauza eșecurilor ‎din trecut la nivel internațional.
‎E o nouă eră în baschetul olimpic,
‎una în care Statele Unite ‎nu mai sunt dominante.
‎Banii și lăcomia NBA
‎au vreun efect ‎asupra competitivității noastre?
‎Da, se poate spune asta.
‎Ne pierduserăm respectul ‎la nivel internațional.
‎Ne pierduserăm respectul ‎față de noi înșine.
‎Melo, ce s-a întâmplat pe teren?
‎Nu știu. N-am fost pe teren.
‎Iar negativitatea crește ‎ca bulgărele de zăpadă.
‎În toată mizeria asta,
‎toți aveau propriile abordări.
‎Kobe ținea totul în el.
‎Nu părea să se înțeleagă cu nimeni.
‎Simțeam că sunt ‎cel mai bun baschetbalist din lume,
‎dar încă nu arătasem destul.
‎Asupra fiecărei scheme de joc ‎planează o temere.
‎Teama de înfrângere.
‎Echipa din 2008 era înfometată, ‎de-a dreptul.
‎Aveam multe de arătat lumii.
‎Și nu era vorba doar de baschet.
‎IULIE 2008 ‎LAS VEGAS, NEVADA
‎Du-te, Mike! Bine!
‎Acesta e cel mai important moment ‎din cariera unui antrenor.
‎În ultimii doi ani, am descoperit
‎cât suflet și cât curaj aveți cu toții.
‎Scopul echipei este ‎să câștige la nivel internațional.
‎Avem cei mai buni ‎trei conducători de joc din lume.
‎Îi avem pe Dwyane,
‎Carmelo, LeBron
‎și Kobe.
‎Echipa asta are 12 tipi
‎care pot câștiga un titlu olimpic,
‎dar nu știți care dintre voi va fi chemat,
‎la un moment dat, să joace ‎un rol vital într-o victorie uriașă.
‎Pasează afară!
‎Mulți dintre ei nu jucau bine în echipă.
‎Kobe era individualist.
‎LeBron încă nu dovedise nimănui ‎că poate fi lider.
‎Și erau conduși de un antrenor din armată.
‎A fost încercarea vieții lor.
‎Pasează în față, frate!
‎Cum vom câștiga? Ce vom câștiga?
‎Ce vom arăta lumii?
‎Vreți doar să vă calificați la Olimpiadă?
‎Dacă doar de asta sunteți aici, ‎e prea superficial.
‎Treaba e că, din 2004 până atunci, ‎pierdeam întruna.
‎Echipa de baschet a SUA ‎era ciuca bătăilor.
‎Când ești în echipa SUA, ‎așteptarea e să câștigi mereu.
‎Trebuie să fii perfect.
‎Iar ei nu erau perfecți.
‎AVÂND ECHIPE COMPUSE ‎DOAR DIN JUCĂTORI DE COLEGIU,
‎Tabela de marcaj spune povestea ‎acestui meci: SUA 89, Rusia 55.
‎America păstrează titlul ‎de campioană olimpică la baschet.
‎ÎN ACEA PERIOADĂ‎, ‎AU CÂȘTIGAT NOUĂ MEDALII ‎DE AUR ȘI AU PIERDUT UN SINGUR MECI.
‎Medaliații cu aur, reprezentanții SUA!
‎Statele Unite ale Americii.
‎SUA câștigă încă un titlu ‎fără nicio înfrângere.
‎Practic, echipa SUA de baschet masculin ‎era abonată la medalia de aur.
‎Era demn de raportat ‎doar dacă fusese un meci strâns.
‎Baschetul american era cu o clasă ‎peste toți, aveam cele mai mari vedete.
‎Dar asta ne-a indus ideea
‎că, fiind americani, ‎suntem cei mai buni oricum.
‎Dacă erai din Europa sau America de Sud,
‎nu puteai fi la fel de bun, ‎nefiind american.
‎Ceea ce era fals.
‎Aveau aceeași abilitate ca noi ‎de a deveni baschetbaliști de excepție.
‎Bun-venit la semifinale!
‎SUA joacă contra Uniunii Sovietice.
‎Tensiunea începe să se crească.
‎Meciul a început!
‎Ultima dată au jucat ‎acum 16 ani, la München.
‎Singura dată când echipa SUA de baschet ‎a pierdut un meci olimpic.
‎Toată lumea din SUA considera ‎că suntem cei mai buni, oricum.
‎„La Olimpiadă, jucăm jocul nostru,
‎noi l-am inventat, ‎vom câștiga împotriva oricui.”
‎Așa credeam.
‎Apărare dură a lui Coles, Sabonis ‎recuperează și e contraatac doi la unu.
‎Marčiulionis…
‎Și sovieticii câștigă meciul.
‎URSS 82 ‎SUA 76
‎Echipa SUA pleacă acasă șocată.
‎Cât de mare a fost victoria?
‎SUA aveau un palmares olimpic de 84 la 1,
‎câștigând nouă medalii de aur din zece.
‎Dar experiența sovieticilor a câștigat,
‎iar asta ar putea împinge SUA
‎să permită jucătorilor NBA ‎să participe la Olimpiadă.
‎Lumea baschetului american ‎începe să se panicheze
‎și decide să alcătuiască o echipă
‎care reprezintă baschetul american.
‎Și cine apare la Olimpiada din 1992?
‎Doamnelor și domnilor, ‎echipa olimpică de vis a SUA.
‎E posibil ca acest grup de jucători ‎să fie cea mai bună echipă
‎din istoria sporturilor de echipă.
‎SUA #1
‎Când adversarii îți cer autografe ‎înainte de meci,
‎poți spune că ai un avantaj asupra lor.
‎Ei au făcut tot ce au putut, ‎dar au fost copleșiți.
‎Iar asta a readus ‎un pic de glorie pentru SUA.
‎Dar echipa de vis ‎nu era bazată pe patriotism.
‎VA FI ECHIPA OLIMPICĂ ‎O RECLAMĂ PENTRU NBA?
‎Nu făceau asta pentru America, ‎ci pentru NBA.
‎BUN-VENIT, NBA!
‎Aceasta e Echipa de vis,
‎al cărei scop declarat e ‎să recâștige onoarea baschetului american.
‎Dar se află aici și cu un alt scop. ‎Afaceri, mai precis.
‎Credem că avem un produs american grozav
‎și vrem să-l promovăm la nivel global,
‎într-o manieră cât mai elegantă ‎și plină de succes.
‎Această echipă de vedete ‎parcă e prea bună.
‎Unii spun să revenim la colegii. ‎A fost prea ușor.
‎Ar trebui să interzicem alergătorilor ‎africani să concureze la proba de 10 km,
‎fiindcă par să o câștige fără efort.
‎E vorba de excelență.
‎E ceva minunat pentru baschet.
‎Pentru a noua opțiune ‎din Selecția NBA 1998,
‎echipa Milwaukee Bucks îl alege
‎pe Dirk Nowitzki din Würzburg, Germania.
‎Echipa San Antonio Spurs îl alege
‎pe Emanuel Ginóbili din Argentina.
‎Echipa Atlanta Hawks îl alege
‎pe Pau Gasol
‎de la FC Barcelona, Spania.
‎După aceea, baschetul a urcat ‎la un alt nivel, în întreaga lume.
‎Nivelul baschetului internațional ‎creștea cu fiecare zi.
‎A fost un șoc.
‎Următorul val de jucători, ‎inspirat de Echipa de vis,
‎era o amenințare mai mare ‎pentru echipa națională de baschet a SUA.
‎În 1992, jocul devenise un fenomen global,
‎iar ceilalți începuseră ‎să ne prindă din urmă.
‎O mulțime de țări diferite
‎au jucători de baschet talentați, ‎care învățaseră elementele de bază.
‎Lumea nu se mai temea.
‎Nu mai intimidam pe nimeni.
‎Dragi concetățeni,
‎la această oră,
‎forțele americane și ale coaliției ‎au început operațiunile militare
‎pentru dezarmarea Irakului, ‎eliberarea poporului său
‎și protejarea lumii de un pericol grav.
‎17 LUNI PÂNĂ LA OLIMPIADĂ
‎Revenim la subiectul Olimpiadei ‎din Grecia,
‎unde teama de terorism a lăsat în aer ‎componența echipei americane de baschet.
‎Vedetele NBA și-au adus contribuția ‎la câștigarea aurului până acum,
‎dar acum unii refuză.
‎Când vine vorba de scuze, ‎antrenorul Larry Brown le știe pe toate.
‎Jason Kidd are dureri la genunchi.
‎Shaquille O'Neal spune că așteaptă să vadă
‎cât avansează Lakers în playoff.
‎Olimpiada din 2004 a avut loc ‎într-un context deosebit.
‎A fost prima Olimpiadă ‎după atentatele de pe 9 septembrie
‎și, odată cu invazia Irakului,
‎lumea începe să simtă ‎că America acționează unilateral,
‎iar astfel devine ‎un oaspete nedorit în toată lumea.
‎Deci existau motive serioase de siguranță.
‎Iar toți jucătorii ‎care participaseră deja în 1996 și 2000
‎nu simțeau nevoia ‎să se întoarcă iar la Olimpiadă.
‎Îmi amintesc că mă uitam la TV,
‎iar unii jucători nu voiau să meargă.
‎Apoi, tot mai mulți.
‎NBA a presat ‎pentru includerea unor viitoare staruri.
‎Dwyane Wade, Carmelo Anthony ‎și LeBron James.
‎Nu credeam că merit să joc în acea echipă.
‎Era prima vară după anul meu de debut
‎și voiam doar să stau cu prietenii ‎și familia și să mă antrenez.
‎Încheiasem sezonul de debut,
‎îmi vedeam de ale mele la Chicago, ‎cu familia,
‎când am fost sunat ‎ca să fac parte din echipa olimpică.
‎Iar eu am rămas… „Poftim?”
‎Nouă tipi au renunțat.
‎Erau poziții care trebuiau ocupate, ‎așa că am fost sunat.
‎„Vrei să faci parte din echipa SUA?”
‎„Normal că da! Haide, să-i dăm drumul!”
‎Mi-au cerut să fac parte din ceva
‎ce-mi aminteam că era incredibil, ‎pe vremea Echipei de vis.
‎„Înscrie-mă!”
‎Dar, când am fost sunați,
‎ni s-a spus că trebuie să ne întâlnim ‎în Jacksonville peste două săptămâni.
‎Nu știam la ce să ne așteptăm. ‎Toți se retrăseseră.
‎Acesta era momentul nostru ‎să câștigăm o medalie de aur.
‎IULIE 2004 ‎JACKSONVILLE, FLORIDA
‎Îmi amintesc cum era echipa ‎când am ajuns la Jacksonville.
‎Parcă erau două echipe diferite.
‎Pe de o parte, ‎erau Al, Marbury, Tim Duncan.
‎Apoi erau tinereii,
‎începători care abia ajunseseră în ligă.
‎În echipa mai tânără ‎eram eu, Melo, D Wade
‎și încercam să ne dăm seama ‎ce rol aveam în echipă.
‎Eram tineri. Jucam la spectacol, ‎slam dunk‎-uri, pase cu panoul.
‎Cele două grupuri nu colaborau armonios.
‎Era un grup de băieți tineri, ‎debutanți în echipă.
‎Era și grupul veteranilor,
‎care considerau că ei dictează jocul.
‎Și apoi mai era
‎și Larry Brown.
‎Am jucat într-un anumit fel ‎în ultimii cinci sau șase ani.
‎Trebuie să schimbăm asta acum.
‎Aveam un grup de tipi care…
‎Cred că antrenorul încerca ‎să demonstreze ceva la Olimpiadă.
‎Voia să arate că ne poate face ‎să jucăm corect, cum voia el.
‎Suntem gata să atacăm.
‎Treci pe lângă el…
‎A devenit un sport mondial.
‎Ar fi bine să-i respectăm pe adversari, ‎altfel vom avea probleme.
‎Ai impresia că lumea spune
‎că această echipă nu poate câștiga aurul?
‎Mulți se îndoiesc de noi ‎doar fiindcă suntem o echipă tânără.
‎Cred că oamenii n-au încredere ‎în jucătorii tineri.
‎Trebuie să ne arătăm valoarea.
‎ATENA 2004
‎Jocurile Olimpice au ajuns în Grecia,
‎descrisă de un oficial ca „o intersecție ‎plăcută dintr-un cartier rău-famat.”
‎Jucătorii și familiile lor se vor caza ‎pe o navă de croazieră din largul coastei,
‎fiind protejați de autoritățile elene ‎și americane în timpul Olimpiadei.
‎Nu eram în Satul olimpic, ‎alături de ceilalți sportivi.
‎N-am simțit că facem parte ‎din experiența olimpică.
‎Debutul e cu Puerto Rico.
‎Va mai câștiga echipa SUA titlul olimpic?
‎Sau vor suferi prima înfrângere
‎la jocurile olimpice ‎de când participă jucători NBA?
‎Vom afla răspunsul la finalul acestui joc.
‎Dacă te uitai la numele din echipă,
‎ai fi zis că n-ar trebui să avem probleme.
‎Iverson pasează la Marion!
‎America era convinsă că vom câștiga,
‎atât de convinsă încât ‎nici n-a băgat de seamă meciul.
‎Blocaj și demarcare la Puerto Rico.
‎Ce pasă la interior!
‎Puerto Rico are un avans de nouă puncte.
‎Majoritatea reporterilor erau ‎în alte locuri.
‎La probele de skeet, atletism și înot.
‎Nimeni nu era atent la asta.
‎Carmelo Anthony.
‎Intercepție reușită de Ayuso!
‎Carlos Arroyo… ce pasă falsă!
‎Îmi amintesc meciul cu Puerto Rico.
‎Eu și Mike Breen comentam meciul.
‎Ne-am privit și ne-am zis: ‎„Echipa asta e în pericol.”
‎Arroyo obține faultul ‎și lovitura suplimentară!
‎Nu i-am tratat cu respectul cuvenit,
‎iar ei ne-au bătut măr.
‎S-a întâmplat, într-un final.
‎Statele Unite pierd un meci olimpic, ‎având în echipă jucători din NBA.
‎Primul meci, cel cu Puerto Rico, ‎ne-a trezit la realitate.
‎„Frate, noi ne cam prostim.
‎Nu se mai poate așa.”
‎Lumea vorbește ‎despre echipa americană de baschet.
‎A fost, oricum am spune-o, ‎o înfrângere categorică și rușinoasă.
‎Li se spunea „Echipa de vis”,
‎acum lumea le zice „Echipa de învinși”.
‎Jucătorii mai tineri erau furioși ‎pe Larry Brown,
‎fiindcă nu ne folosea.
‎Melo, ce s-a întâmplat pe teren?
‎Nu știu. N-am fost pe teren.
‎Au înscris mai multe puncte decât noi.
‎Ne gândeam: „Ar trebui să jucăm, ‎putem ajuta echipa să câștige.”
‎Dar Larry Brown nu credea ‎că putem juca precum veteranii.
‎- Dar mai pot câștiga. ‎- Da.
‎- La asta mă uitam. ‎- E turneu cu grupe.
‎Încă pot câștiga aurul.
‎Transmitem în direct ‎meciul dintre Statele Unite și Argentina.
‎În joc e locul în finala de mâine ‎pentru medalia de aur.
‎S-a văzut imediat ‎că se înțelegeau perfect.
‎Argentina are multe oportunități, ‎pasează foarte bine.
‎Sanchez aruncă de pe loc ‎și înscrie de trei puncte.
‎Erau uniți.
‎Știau cum să-și joace schemele.
‎Ginóbili, liber la trei puncte.
‎Se vedea că jucaseră împreună ani la rând.
‎Coș valabil și fault!
‎Pasau și cu spatele, ‎știind că omul plecase deja după pasă.
‎Ginóbili.
‎Sánchez strecoară o pasă, ‎iar Oberto înscrie!
‎Se înțelegeau foarte bine, ‎jucau ca o echipă.
‎Se vedea camaraderia. ‎Dădeau totul pe teren.
‎Pur și simplu,
‎au jucat așa cum trebuie jucat jocul.
‎Sconochini, pasă elegantă la Montecchia.
‎Ce schemă!
‎SUA nu va câștiga aurul.
‎Și iată coșul care confirmă asta!
‎Statele Unite nu reușesc ‎să câștige titlul olimpic.
‎A fost greu de privit.
‎Greu de privit ‎și groaznic iei parte la asta.
‎Se poate spune că a început ‎o nouă eră în baschetul olimpic,
‎una în care SUA nu mai e ‎echipa care domină.
‎Sunt jucători minunați. ‎Sunt cei mai buni.
‎Ca jucători individuali, ‎sunt cei mai buni.
‎Dar e un sport de echipă.
‎Se joacă cinci la cinci, ‎nu unu la unu. Nu e tenis.
‎Noi am fost adunați la grămadă, ‎aproape la mișto,
‎și am fost trimiși să câștigăm aurul.
‎Echipa SUA nu avea coeziune.
‎Niciun pic de coeziune.
‎Jucătorii Statelor Unite primesc ‎medalia de bronz.
‎După limbajul corpului, ‎e clar că sunt dezamăgiți.
‎M-am uitat la meci aici, ‎la Durham, în Carolina de Nord,
‎În agonie.
‎Se vede bucuria argentinienilor.
‎Celelalte țări nu iau nimic de la sine.
‎Au o echipă națională, Argentina.
‎O echipă de jucători ‎care jucau împreună de la 18 ani.
‎Erau ca frații.
‎N-am avut mult timp.
‎A trebuit să devenim ‎o echipă în două săptămâni.
‎Eram tânăr, dar am înțeles
‎ce înseamnă să creezi coeziune ‎ca să câștigi.
‎Am fost la vârf cu Echipa de vis,
‎dar nu a existat o continuitate după asta.
‎Odată întorși acasă,
‎am fost șocați de lipsa de respect ‎de care aveam parte în propria țară.
‎Se făceau cântece despre noi. ‎Toată lumea vorbea.
‎REALITATEA DE BRONZ
‎O ZI DE UITAT PENTRU AMERICANI
‎De ce echipa SUA și-o tot ia pe cocoașă?
‎„Jucătorii ăștia sunt praf”, ‎„Restul lumii ne-a ajuns din urmă.”
‎„Cum să pierzi cu Puerto Rico?”
‎În sfârșit, acești bărbați:
‎A - cumpără bilete online ‎B - vin de departe să vadă meciul
‎C - tocmai au învins ‎echipa națională a SUA de baschet.
‎Iar negativitatea creștea ‎ca bulgărele de zăpadă.
‎Echipa Statele Unite se mulțumește ‎cu bronzul.
‎Stăteam pe podium, ‎primind medalia de bronz, și-mi ziceam:
‎„Mi-am pierdut timpul de pomană.”
‎În acel moment, nu mai voiam ‎să joc pentru echipa națională.
‎NU DAȚI VINA PE VEDETE, CI PE SISTEM
‎Încă suferind ‎după medalia de bronz de la Atena,
‎echipa națională de baschet a SUA ‎s-a reorganizat, sub conducerea
‎lui Jerry Colangelo.
‎Jerry Colangelo face performanță oriunde, ‎mai ales proiecte de început.
‎A fost implicat într-un proiect ‎care a devenit Chicago Bulls în 1966.
‎- Apoi a plecat spre vest, în Arizona. ‎- Da.
‎A înființat trei ‎din cele patru echipe de acolo.
‎La începutul anului 2004,
‎tot venitul meu era legat ‎de echipa Phoenix Suns.
‎Așa că am decis să vând echipa.
‎Știam că asta va lăsa un gol în urmă.
‎Așa că m-am întrebat ce urmează.
‎După câteva săptămâni, am primit ‎un apel în legătură cu echipa de baschet.
‎Am spus că sunt de acord.
‎„O fac, dar fără comisii pe cap.
‎Eu aleg și antrenorii, și jucătorii.”
‎Colangelo va alege fără comisii.
‎- Nu crezi că e prea multă putere? ‎- Poate.
‎- Un singur om? ‎- El poate reuși.
‎- Ai încredere în el? ‎- Da.
‎Aveam niște nume de posibili antrenori. ‎Să vorbim despre antrenori.
‎Iar Dean Smith, ‎din Carolina de Nord, a zis:
‎„Există un singur antrenor ‎care poate face asta,
‎care se bucură ‎de respectul tuturor jucătorilor.
‎E unicat. El e singurul.”
‎Antrenorul K, de la Duke.
‎Ducele Destinului a câștigat!
‎Pentru prima dată în 20 de ani, o echipă ‎universitară câștigă două titluri la rând.
‎Era o echipă ca Yankees, ‎ori o iubeai, ori o urai.
‎Așa a fost Duke datorită performațelor.
‎În cartierele din centru, ‎Duke era detestată.
‎Îl detești pe Christian Laettner.
‎Îl detești pe JJ Redick.
‎Îl detești pe antrenorul K. ‎Îi detești pe Diavolul Albastru.
‎N-a fost niciun pic de entuziasm
‎când antrenorul K a preluat ‎echipa Statelor Unite.
‎Când au anunțat că vine, ‎inițial ne-am gândit:
‎„Cum o să se descurce cu jucătorii ăștia,
‎fiind antrenor de echipă universitară?”
‎Mi-am făcut multe griji.
‎Una era legată de credibilitatea ‎pe care o voi avea în fața jucătorilor.
‎Evident, am avut performanțe ‎la nivel de colegii,
‎dar NBA e altceva.
‎Primul lucru care s-a schimbat a fost ‎că nu voi fi antrenorul echipei olimpice,
‎ci antrenorul echipei naționale.
‎Scopul era ca un antrenor să aibă ‎la dispoziție o perioadă de patru ani,
‎în care să conducă un program.
‎Trebuie să alcătuiești bine echipa. ‎Nu poate fi ca la jocuri video.
‎Pot fi vedete, dar trebuie ‎să se integreze în echipă.
‎Antrenorul K și Jerry ‎au subliniat asta de la început.
‎Trebuia să-ți iei un angajament, ‎să fii dedicat,
‎nu era ceva ce se face în treacăt.
‎Dacă vrei să faci parte din asta, ‎trebuie să-ți dedici trei veri, din start.
‎IULIE 2006 ‎LAS VEGAS, NEVADA
‎DOI ANI PÂNĂ LA OLIMPIADĂ
‎- Ce faci, frate? ‎- Salutare!
‎Băieții par bine dispuși.
‎- Ce mai faceți? Care-i treaba? ‎- Asta vrei?
‎Mă bucur să te văd.
‎Echipa s-a adunat în Vegas ‎la un cantonament,
‎iar la prima ședință, antrenorul ne-a zis:
‎„Acesta nu mai e jocul nostru,
‎ci al întregii lumi.”
‎Îmi amintesc că era furios ‎când spunea asta.
‎A zis că trebuie ‎să ne respectăm toți adversarii.
‎Din prima zi, s-a impus.
‎„Nu sunt aici ca să vă spun ce să faceți.
‎Sunteți profesioniști, ‎dar asta e o relație de muncă.
‎Vreau să vorbiți cu mine. ‎Vreau să fiu deschis cu voi.”
‎Trebuie să înțelegeți, ‎ca, pentru a câștiga o luptă,
‎trebuie să știți cu cine luptați.
‎Luptați cu cineva care se crede Superman.
‎Nu au nimic de pierdut.
‎Presiunea a fost ridicată din start.
‎Am pierdut data trecută. ‎Ar trebui să fim cei mai buni.
‎Odată explicat conceptul ‎de echipă națională,
‎dacă nu iei asta în serios, ‎nu vei rezista.
‎După ce am pierdut 2004, toți am simțit ‎că am dezamăgit baschetul american,
‎mai ales noi patru.
‎Eu, D Wade, Bron și Melo.
‎Făceam parte din echipă ‎și am simțit agonia înfrângerii.
‎Cred că, la început, noi aveam impresia
‎că jucătorii străini sunt molâi,
‎iar jucătorii americani sunt duri.
‎Dar după ce te uiți la ei, ‎înțelegi că nu sunt molâi.
‎Sunt pricepuți și joacă altfel decât noi.
‎Trebuie să le înțelegem jocul, ‎să nu mai căutăm scuze
‎și să nu mai încercăm ‎să ne impunem stilul de joc.
‎Dacă le înțelegem jocul, îi vom învinge.
‎Nici voi, nici eu nu știm totul.
‎În special, nu știm ce știu ceilalți.
‎Pentru asta ne antrenăm, ‎ca să fim la același nivel.
‎Ce m-a surprins la antrenorul K
‎a fost că nu-i păsa de CV-ul nimănui, ‎dar te trata mereu cu respect.
‎Mereu am fost la înălțime
‎jucând pentru cineva ‎care îi trage la răspundere pe toți.
‎- Vino în stânga! ‎- Hai, sus! Așa!
‎Așa jucăm în echipa americană.
‎Nu contează cine joacă, ‎cine antrenează sau orice altceva
‎Așa ar trebui să joace ‎echipa Statelor Unite ale Americii.
‎Bun!
‎El a fost cel care ne-a spus: ‎„Nu vreau să vă lăsați la ușă
‎orgoliul și mândria. ‎Datorită lor ați ajuns cine sunteți acum.”
‎Trebuie să-mi aduceți orgoliul ‎pe care-l aveți la echipa de club.
‎Aduceți-vă orgoliul în echipa asta!
‎Bine? Și puneți-l ‎sub o umbrelă comună de orgolii.
‎Îmi amintesc că l-am auzit spunând asta
‎și mi-am zis: „Chiar are sens ce zice.”
‎Vino! Haide, aici!
‎Mă surprinde cel mai mult ‎cât de bine vorbiți între voi.
‎Interacționați foarte bine ‎între exerciții.
‎Așa se dezvoltă spiritul echipei. ‎Îl aveți, dar mai trebuie dezvoltat.
‎De două ori!
‎Probele au fost o nebunie. ‎Am stat o lună la Hotelul Wynn, în Vegas.
‎Am locuit o lună în Vegas.
‎Acolo s-au clădit ‎multe dintre relațiile pe care le vedeți.
‎- Mișcă-ți curul în autocar! ‎- Am familie!
‎Am familie!
‎- Ia bagajele! ‎- Nu pot să urc!
‎Câțiva dintre noi am jucat cărți ‎în fiecare noapte, timp de 35 de zile.
‎Stai 35 de zile departe de familie,
‎dar ai în jurul tău o altă familie.
‎Altă parte a familiei. ‎A fost ca și cum n-aș fi plecat de acasă.
‎- Înțelegi? ‎- Eu sunt cel mai arătos.
‎Așă că ei sunt bodyguarzii mei, înțelegi?
‎Nu!
‎Aș fi preferat să spui ‎că ai un inel de campion, decât ce…
‎Înțelegi?
‎Ascultați, vreau ‎să vă spun ceva important.
‎Vreau să fiți foarte atenți.
‎Azi-dimineață avem printre noi ‎oameni care ne reprezintă,
‎dar pe care oamenii nu au ocazia ‎să-i admire.
‎Nici nu știți cu ce se ocupă.
‎Antrenorul K știe să motiveze
‎și asta a făcut.
‎În fiecare zi, ‎venea altcineva să vorbească cu noi.
‎Azi nu vom face nimic mai important ‎decât să ascultăm
‎ce au de spus acești eroi.
‎Antrenorul K e patriot ‎și absolvent al Academiei West Point.
‎Îi place să-și slujească țara.
‎Mare parte din ce ne-a spus
‎avea o paralelă cu viața lui în armată.
‎Era ceva ce îl definea.
‎Trebuie înțeles că o echipă e grozavă ‎datorită altruismului și dedicării.
‎Asta înseamnă să pui nevoile altcuiva ‎înaintea nevoilor tale.
‎Pe teren, asta poate însemna ‎o plonjare după minge sau un atac.
‎Pe câmpul de luptă, poate însemna ‎să aperi pe cineva cu propriul corp.
‎Îți pui viața în pericol pentru altcineva, ‎astfel de altruism este necesar.
‎Când ești un jucător bun,
‎crezi că poți face totul singur. ‎Pot câștiga singur, pot înscrie destul.
‎Antrenorul K ne spunea că poți face asta,
‎dar un grup unit va obține mai mult ‎decât un singur individ.
‎E o mentalitate militară.
‎S-a produs o explozie, ‎iar o bucată de șrapnel l-a lovit în ochi.
‎Pare că are ochii normali.
‎Dar el nu mai are ochi, i-au fost scoși
‎de șrapnelul care i-a trecut prin cap.
‎Dar e tot la datorie.
‎E un erou.
‎Cuvintele lui m-au atins.
‎Ne-au arătat pentru cine ‎și pentru ce jucăm.
‎Acestea sunt steagurile pe care le purtam ‎în uniforme, în Irak,
‎și avem câte unul ‎pentru fiecare dintre voi.
‎Sper să fie cusute ‎pe tricourile de încălzire,
‎pentru ca, atunci când veți vedea steagul,
‎să realizați ‎că mii de oameni s-au sacrificat
‎ca să puteți fi baschetbaliști de top.
‎Scotty, mă auzi?
‎Luam microfonul
‎și-i spuneam câteva vorbe, ‎vorbeam cu el de pe marginea terenului.
‎Albaștrii ne călăresc, deci Albii trebuie ‎să arate că sunt o echipă.
‎Și să joace mai bine.
‎V-ați pus uniformele, ‎știu că sunteți mândri de ele.
‎Când ne echipăm, și noi suntem mândri
‎că avem drapelul SUA pe piept.
‎Știu că sunteți foarte mândri.
‎Sunteți niște modele ‎pentru mulți dintre noi.
‎Nu prea vă spunem asta, ‎dar sunteți modele de urmat.
‎Apreciem ce faceți pentru țara noastră.
‎Auzind acele relatări, ‎jucătorii și-au deschis sufletele.
‎Și, astfel, au devenit ‎Statele Unite ale Americii.
‎SAPPORO, JAPONIA
‎Bun-venit la o ediție specială ‎a Campionatului Mondial FIBA.
‎În această dimineață, ‎Statele Unite vor face primul pas
‎în încercarea de a recupera ‎locul întâi în lumea baschetului.
‎Campionatul Mondial FIBA din 2006 a fost ‎primul test al echipei cu antrenorul K.
‎Presiunea era mare, fiindcă trebuia ‎să ne calificăm pentru Olimpiadă.
‎Trebuia să câștigăm turneul.
‎Fiecare meci trebuie abordat ‎ca un sprint, nu un maraton.
‎Aceste meciuri vor curge rapid.
‎Nu faceți greșeli, ‎în special la marcarea jucătorilor.
‎E clar că va fi agitație în echipa SUA,
‎fiindcă jucătorii simt presiunea ‎de a-și reprezenta țara
‎și a câștiga aurul.
‎Nu e vorba de un individ. ‎Nu e vorba de noi.
‎Nu e vorba de echipele de club. ‎E vorba despre SUA.
‎Să câștigăm pentru toți cei de acasă!
‎„SUA” la trei. Unu, doi, trei!
‎- SUA! ‎- Haideți!
‎Ne simțeam foarte bine.
‎Se vedea că ne recăpătaserăm încrederea.
‎Pare atât de ușor!
‎Când joacă bine, sunt fabuloși.
‎Ne-am făcut treaba în fiecare meci.
‎Băteam echipă după echipă.
‎Și jucam foarte bine.
‎Anthony.
‎Cât de bine a jucat azi?
‎Statele Unite continuă
‎marșul spre finală.
‎Dar echipele vor fi tot mai bune.
‎După 72 de zile de concurs,
‎s-a ajuns la duelul primelor echipe ‎din fiecare jumătate de tablou.
‎Statele Unite ale Americii contra Greciei.
‎Nu fiți neglijenți, bine?
‎Cum ați făcut și până acum,
‎fiți eleganți și câștigați!
‎Grecia e campioana europeană.
‎Să vedem cât de buni sunt de fapt, ‎contra SUA.
‎Îmi amintesc de parcă ar fi fost ieri.
‎Aveau un tip, „Baby Shaq”.
‎Baby Shaq, Schortsanitis, e un om uriaș.
‎Pasă la masivul Schortsanitis, ‎care înscrie prin ‎slam dunk‎!
‎Iar scorul devine 36 la 35!
‎Într-unul dintre sferturi, al treilea,
‎noi am jucat groaznic, ‎iar ei au jucat grozav.
‎Problema americanilor e că nu răspund ‎la blocajele cu ieșire la pasă.
‎- Ce pasă frumoasă! ‎- Ce pasă!
‎Doamne, așa se face!
‎Americanii sunt la pământ.
‎Ne-au bătut cu atacul nostru.
‎În NBA se juca deja ‎cu blocaje urmate de ieșire la pasă.
‎Ne-au bătut tocmai cu asta.
‎Diamantidis primește mingea ‎și avansează spre panou…
‎Uitându-te la meci, îți vine să urli. ‎„De ce nu-i opresc?”
‎În timpul jocului, ‎uneori e greu să observi
‎ce naiba se întâmplă.
‎Iar ei erau tot mai încrezători.
‎Înscriau de peste tot.
‎Au jucat meciul perfect
‎și n-am putut întoarce scorul.
‎Ratează! Asta a fost! Grecia câștigă!
‎Grecia învinge Statele Unite!
‎Statele Unite s-au prăbușit din nou ‎într-o semifinală.
‎Când am pierdut în Japonia, în 2006,
‎aceea a fost ‎cea mai amară înfrângere a mea.
‎Antrenam echipa țării mele și am pierdut.
‎Îmi amintesc că ceilalți erau ‎la vestiare la final,
‎iar eu eram încă pe teren ‎și mă uităm cum se bucurau.
‎Atunci mi-am zis
‎că nu vom mai simți asta vreodată.
‎Nu ne venea să mergem ‎ca să acceptăm medaliile de bronz.
‎Știam că eram mai buni.
‎Nu era timpul încă.
‎Nu poți cere ca lucrurile ‎să se întâmple când și cum vrei tu.
‎Știu că nu m-am simțit la fel de prost ‎ca atunci când am pierdut în Atena,
‎dar nu era momentul potrivit.
‎DUPĂ UN AN
‎UN AN PÂNĂ LA OLIMPIADĂ
‎În numele echipei de baschet, ‎vreau doar să vă urez bine ați revenit!
‎Vara trecută, nu am reușit ‎să ne îndeplinim obiectivul,
‎câștigarea Campionatului Mondial,
‎ca să nu fim nevoiți să jucăm ‎meciuri de calificare vara asta.
‎N-am reușit.
‎Am pierdut în 2006
‎pentru că am crezut ‎că știm unde ne situăm, dar n-a fost așa.
‎Acum urma să învățăm jocul ‎pe care-l jucau adversarii,
‎nu jocul pe care-l practicam în NBA.
‎Am să vă spun ce urmează să facem.
‎Nu era natural.
‎Acel stil nu era natural ‎pentru jocul nostru.
‎E un joc diferit.
‎Are 12 panouri în loc de 8.
‎Poți trece peste linia de libere ‎când cineva aruncă la coș.
‎La Olimpiadă, poți să blochezi ‎în apropierea coșului.
‎Mici diferențe de reguli ‎cu care nu eram obișnuiți.
‎Dacă ești aici fără minge ‎sau încerci să te strecori,
‎dacă vii lansat din adâncime,
‎el mă poate bloca fără să fie fault. ‎În NBA, nu putem face asta.
‎A trebuit să învățăm ‎să simțim jocul și mingea,
‎chiar și arbitrii.
‎A trebuit să învățăm un joc diferit.
‎Și știam că ne trebuie ‎jucători mai în vârstă.
‎De asta l-am cooptat pe Kobe Bryant.
‎- Ce faci, frate? ‎- Salut!
‎Mă bucur să te văd. Bun-venit!
‎Nimeni n-a venit în echipa națională ‎cu mai multe probleme ca el.
‎Fusese ostracizat de ligă.
‎A venit într-un punct ‎în care cariera lui era la răscruce.
‎Îl alungase pe Shaquille O'Neal, ‎un personaj foarte iubit, din Los Angeles.
‎Se credea că a dat detalii poliției ‎din viața personală a lui Shaq.
‎Era considerat egoist.
‎Vara asta, trebuie să aducem întăriri.
‎Nu vreau să fac totul singur.
‎A cerut să fie transferat în parcarea ‎unui magazin alimentar din Newport Beach.
‎Kobe Bryant face valuri în NBA.
‎- Adică vrei să fii schimbat? ‎- Da, aș vrea să fiu schimbat.
‎Spune că vrea să plece, ‎apoi se răzgândește și vrea înapoi.
‎Anul 2007 e un moment interesant ‎în cariera lui.
‎Era la pământ.
‎Kobe se lupta ca să-și recapete locul
‎și să-și reabiliteze numele.
‎A trebuit să arate că joacă pentru echipă.
‎A trebuit să arate că e cumsecade.
‎A trebuit să-și dovedească valoarea ‎în fața tuturor.
‎Am știut imediat ‎cât de gravă era situația.
‎Iar el era mereu extrem de serios.
‎Când îl întâlneai pentru prima dată,
‎nu te așteptai la „Hei! Eu sunt Kobe!”
‎Mai degrabă, era ceva de genul:
‎„El e Kobe Bryant.”
‎„Încântat.”
‎Fir-ar!
‎Am fost surprinși că a vrut ‎să facă parte din echipă
‎după tot ce se întâmplase.
‎Nu sunt genul care vrea o relație ‎în orice condiții,
‎dar simțeai că nu e înțelept ‎să-l freci la cap.
‎Kobe a dat un interviu
‎în care a zis că a vorbit ‎cu câțiva prieteni din NBA.
‎Iar noi, reporterii, am râs.
‎Nu știam că avea prieteni.
‎Kobe n-a încercat niciodată
‎să intre în grațiile ‎celorlalți jucători din ligă,
‎așa că încă îl priveau cu circumspecție.
‎Îl știam pe Kobe, dar nu-l cunoșteam.
‎Am jucat împotriva lui.
‎Kobe din nou! Da!
‎Un jucător fenomenal.
‎Și era aproape de neatins.
‎Kobe era un singuratic.
‎Mai mereu era singur. ‎N-avea nevoie de nimeni lângă el.
‎Așa era el și îi era bine așa.
‎Pe atunci, cred că nimeni ‎nu-l înțelegea și accepta,
‎cum nici el nu-i accepta pe ceilalți.
‎La prima adunare pentru Olimpiadă,
‎el a stat singur.
‎Ar trebui să vă gândiți la asta,
‎fiindcă nu jucați ‎doar pentru Kobe Bryant sau LeBron James.
‎Jucați pentru țara noastră.
‎E o șansă extraordinară, ‎pe care o au doar câțiva oameni.
‎I s-a spus franc:
‎„Ai venit să joci cu noi, ‎noi am venit să jucăm cu tine.
‎Dar nu cu Kobe de la Lakers.
‎Înțelegi? Avem nevoie ‎de Kobe de la echipa națională.”
‎Iar el a zis: „Înțeleg, nicio problemă. ‎M-am săturat să vă văd pierzând.”
‎Chiar a zis asta. ‎„M-am săturat să vă văd pierzând.”
‎- Hai pe ei! ‎- Haide! Să mergem!
‎- „Împreună”. Unu, doi, trei! ‎- Împreună!
‎Înseamnă totul pentru mine.
‎Așteptam de ceva vreme ‎să fiu în postura asta,
‎să-mi pot reprezenta țara.
‎E ceva deosebit.
‎Când am pierdut în 2004, ‎am încasat o lovitură grea.
‎E un sport ‎pe care l-am dominat ani de zile.
‎Într-un fel, se poate spune ‎că e frumos că am pierdut,
‎asta înseamnă că jocul evoluează
‎și că sunt multe țări ‎care joacă la un nivel înalt.
‎Dar, în același timp, îți zici: ‎„Bine, e frumos,
‎dar vrem titlul înapoi.”
‎Pentru noi, a fost o șansă ‎de a ne reabilita.
‎Am vrut să arătăm lumii
‎că suntem cea mai bună țară la baschet.
‎Am fost să văd ‎primul antrenament al lui Kobe.
‎Mi-a zis: „Mă bucur că ai venit, ‎ai să vezi ceva special.
‎Ai să vezi SUA iarăși pe primul loc.
‎Acesta e scopul meu. ‎E mai grea încercare din viața mea.”
‎A fost startul celui de-al doilea capitol ‎din viața lui Kobe Bryant.
‎A urmat prima zi ‎de meciuri de antrenament.
‎- Stai acolo! ‎- Haide!
‎După 30 de secunde de joc,
‎cineva pierde mingea,
‎iar el plonjează ‎cu capul înainte pe podea,
‎pentru tot felul de mingi peirdute.
‎Hai, Kob! Bine!
‎Le-a arătat cum se joacă,
‎prin propriul exemplu.
‎Vine! Ajută-l!
‎Plonjau după mingi, săreau la recuperare,
‎veneau în apărare, ‎jucau fără menajamente.
‎Și toate astea au început cu Kobe Bryant.
‎Am crescut dincolo de ocean ‎și înțeleg destul de bine
‎emoțiile și pasiunea ‎cu care se joacă acolo,
‎precum și cât de important e ‎să ne învingă.
‎N-am mai avut astfel de antrenamente.
‎Cunosc jucători din în străinătate.
‎Ei cred că ne place ‎să ne dăm în spectacol,
‎suntem buni în atac, ‎dar nu facem munca de jos.
‎Suntem vedete și nu facem munca de jos ‎pentru a câștiga în mod constant.
‎Cred că asta ne va face să progresăm.
‎Hai, Kob…
‎Știa că trebuie să le arate celorlalți ‎că e complet dedicat,
‎iar pentru asta trebuia ‎să joace în apărare.
‎Ia-o, Kob!
‎Era modul lui de a spune echipei:
‎„Putem să vorbim încontinuu,
‎dar ce contează cu adevărat ‎e să faci ce spui.”
‎Eram în Vegas
‎la cantonament ‎și am vrut să ieșim în oraș.
‎Am ieșit cu toții.
‎Toți în afară de Kob.
‎Ne-am dus la Club Tryst sau așa ceva.
‎Eram îmbrăcați elegant, ca să impresionăm.
‎Toți la patru ace. Ne-am distrat maxim.
‎Ne-am distrat de minune!
‎Când reveneam la hotel, ‎pe la 5:30 sau 6 dimineața,
‎ghici cine era în hol, în drum spre sală?
‎Kobe era jos, în hol, ‎cu geanta de sală și tenișii,
‎plus mănușile de sală.
‎- L-am luat în balon. „Unde naiba pleci?” ‎- „Unde te duci?”
‎- „Mă duc jos.” ‎- „Merg la sală.”
‎Mă gândeam „ce naiba e asta?”
‎Nebunul de Kobe era deja ud de sudoare.
‎Ne-am dat seamă că e diferit.
‎„E ora patru, omule.”
‎Mă duc să dorm. ‎Ne vedem la antrenament.”
‎Iar când eram în lift, vorbeam între noi.
‎„Ați văzut ce face?” Eram uluiți.
‎Omul era cu adevărat dedicat.
‎Apoi, pe nesimțite, nu mai era ‎doar Kobe la 5:30 la sală,
‎ci și LeBron și D Wade,
‎iar până la sfârșitul săptămânii, ‎toată echipa se trezea dimineața,
‎după programul lui Kobe.
‎A fost un efect domino.
‎Odată ce-i vezi pe cei mai buni ‎făcând asta și impulsionându-i pe restul,
‎vrei și tu să iei parte la asta.
‎El a creat asta. Asta a vrut.
‎Voia să vadă cine se dedică scopului.
‎Dar o să fiu sincer.,
‎nu mergeam la sală la 4:30. ‎E prea devreme.
‎Dar am început să luăm micul dejun ‎și să ridicăm greutăți.
‎Trăgeam la sală, mâncam ‎și apoi mergeam la antrenament.
‎Pe atunci, Kobe era cel mai bun jucător,
‎dar LeBron James și Carmelo Athony ‎veneau tare din urmă.
‎Cum faci față situației?
‎Și cum conduci o echipă
‎când tu ești lupul-alfa?
‎La acea vreme, avea loc o dezbatere ‎în întreaga țară
‎și în toate casele: „Cine e cel mai bun?”
‎LeBron e jucătorul ‎care a dominat în acest an.
‎Cel mai dominator jucător.
‎Cui i-ai pasa la finalul jocului?
‎Lui Kobe, categoric.
‎Eu zic LeBron.
‎Cine are mai multe pase decisive?
‎Cine are mai multe recuperări? ‎Cine are mai multe intercepții?
‎- Uită-te la statistici! ‎- Caută pe net „cel mai valoros jucător”.
‎Cei doi au fost considerați ‎extrem de valoroși din liceu,
‎iar presa tinde să-i compare ‎în mod direct.
‎„El cine e? Dar el? Cine e cel mai bun?”
‎Am auzit discuțiile. ‎Da, cred că e palpitant.
‎În copilărie, ‎voiai să vezi astfel de înfruntări.
‎Voiai să-i vezi pe Magic și Bird ‎sau pe Michael și Magic.
‎Voiai să vezi meciurile alea, ‎erau palpitante.
‎Cine e cel mai bun din lume? ‎E Kobe? Sau LeBron?
‎Am auzit discuțiile și mă gândeam la asta.
‎Fiind masculi alfa, ‎mereu ne gândim la asta.
‎„Vreau să fiu recunoscut ‎drept cel mai bun.”
‎Trebuia să ne asigurăm ‎că relația lor funcționa,
‎fiindcă, în caz contrar,
‎toată strădania cu echipa ‎ar fi fost în zadar.
‎Antrenorul K a făcut o treabă minunată. ‎S-a asigurat că atmosfera e competitivă,
‎dar fără exagerări.
‎Trebuie să separi berbecii, nu?
‎Desparte taurii, ‎dacă vrei un antrenament de calitate.
‎Ai fi zis că sunt doi tipi ‎care se vor ciocni frontal,
‎dar amândoi au fost fantastici, ‎în ceea ce privește dezvoltarea relației.
‎Umorul a jucat un rol foarte important.
‎Urmează jucătorul cu numărul 10,
‎din Philadelphia și Italia.
‎Știu că Kobe e serios ca moartea ‎când vine vorba de muncă,
‎dar și el vrea să zâmbească ‎și să se simtă acceptat.
‎Țintașul, zis și șarpele Mamba, Kobe!
‎Corect!
‎Nu mă consider comediant,
‎dar are limpede ‎că Kobe avea mereu garda sus.
‎Așa că a fost o ușurare pentru echipă ‎și pentru program
‎să-l vedem într-o altă lumină.
‎Vorbeam ieri cu un croat ieri și-mi zice:
‎„Dacă Dwight vine în Atlanta, îl pocnesc.”
‎E plin de haz.
‎Nonstop. Știi ce vreau să spun? ‎Nu se oprește.
‎Să-i dăm drumul!
‎Mă bucur să fiu aici ‎și să văd acest entuziasm,
‎fiindcă amândoi avem aceeași pasiune, ‎dar o arătăm în moduri diferite.
‎- Haide! ‎- Blochează-l!
‎Sunt un tip vocal.
‎- Spre deosebire de Kobe. ‎- Eu sunt mut.
‎El nu prea vorbește, eu vorbesc la greu.
‎Dar când îmbinăm asta, ‎adversarul e în pericol.
‎Ești singur, Mike! Jos!
‎Știți cum se comportă el pe teren ‎ca să fie un exemplu de urmat.
‎Ține-l!
‎Jucau atât de frumos împreună,
‎doi masculi-alfa la apogeul carierei, ‎cărora nu le pasă cine e masculul-alfa.
‎E ceva rarisim.
‎Du-te!
‎Înapoi la tine!
‎Fault și coș, Bron!
‎Cel mai bun de pe teren!
‎Știau că cheia funcționării echipei era
‎relația lor și cum era ea percepută ‎de cei din jurul lor.
‎- Asta e ideea. ‎- Asta e ideea, nu?
‎Da, asta e ideea.
‎Băieți, oameni din 50 de state ‎se vor uita la voi.
‎Copii și adulți din toată țara, ‎dornici să fie mândri de voi.
‎Nu vor fi fani Lakers sau Cavaliers.
‎Vor să fie fanii ‎echipei naționale de baschet.
‎Vreau să înțelegeți ‎această responsabilitate.
‎Sunt absolut convins că nu voi pierde.
‎Fir-ar!
‎E exclus să pierd, futu-i mă-sa!
‎Nu când port acest echipament ‎și în acest moment al carierei.
‎Va trebui să mă împuști.
‎Cu atitudinea asta vreau să jucați.
‎Acum sunt bunic. Am cinci nepoți.
‎La un moment dat în viață,
‎o să aveți un șold ‎sau un genunchi artificial implantat
‎sau o să cheliți de tot.
‎O să aveți burtă de bere,
‎iar un nepot o să vă stea ‎în poală, zicând: „Bunicule!”
‎- „Da?” ‎- „Tu n-ai fost la Olimpiadă?”
‎- „Ba da.” ‎- „Și ce-ai făcut?”
‎„Ei bine, nepoate, ‎am pierdut în fața Greciei.”
‎„Unde e bunica?”
‎Las Vegas, Nevada, Orașul Luminilor.
‎Zece echipe vin în oraș ‎nu doar pentru Zeița Fortuna.
‎Vor să câștige ceva foarte prețios, ‎în perspectiva verii viitoare.
‎În joc sunt două locuri la Olimpiadă.
‎Diseară e primul meci,
‎primul pas al parcursului nostru.
‎Și suntem gata. ‎E începutul unei călătorii lungi.
‎- „SUA” la trei. Unu, doi, trei! ‎- SUA!
‎Haideți!
‎Cred că LeBron… Dumnezeule!
‎Kobe Bryant!
‎Înscrie cu o „morișcă”.
‎Blocaj în celălalt capăt al terenului, ‎reușit de LeBron James!
‎Jason Kidd pe contraatac!
‎- Pasă cu panoul! ‎- LeBron James finalizează!
‎Colaborare perfectă pentru ‎slam dunk‎!
‎Kobe Bryant se înalță și înscrie!
‎Kobe primește o liberă, ‎având ocazia de a mai marca un punct.
‎E fenomenal!
‎Avem ocazia să ne detașăm. ‎Mențineți ritmul!
‎Zece minute!
‎Felul în care au jucat împreună, ‎altruismul lor, circuitul mingii.
‎Toate arată o echipă de neoprit.
‎Vor termina FIBA Americas neînvinși.
‎S-a terminat. ‎Medalia de aur revine Statelor Unite.
‎Toți ar trebui să fie fericiți și mândri.
‎Au realizat ce-și propuseseră. ‎Au biletul spre Beijing.
‎Lume, păzea! ‎Echipa SUA a făcut o declarație.
‎Bravo, băieți!
‎Bravo! Mergem în China.
‎Încep să-și intre în ritm.
‎Dar va trebui să-și mențină ritmul ‎timp de încă un an,
‎asta va fi cheia. Sunt și necunoscute.
‎Cine va fi acolo, cine nu va fi?
‎Și nu poți prezice ‎cine va avea probleme fizic.
‎Din păcate, asta se va întâmpla sigur ‎pe parcursul unui lung sezon NBA.
‎APRILIE 2008 ‎MIAMI, FLORIDA
‎Atacă!
‎Dwyane Wade mai înscrie două puncte!
‎A ajuns la 55!
‎Wade, ce schemă!
‎Măiculiță!
‎Cred că, pe atunci,
‎Kobe, LeBron și eu eram ‎cei mai buni din NBA.
‎Iată-l!
‎- Da! ‎- Iar a reușit!
‎Acela e Wade?
‎Se vede că brațul i se duce în spate.
‎Kara Lawson ne spune de pe margine ‎că s-a rănit la umăr.
‎A trebuit să mă refac după o accidentare.
‎A durat ceva timp să revin
‎la nivelul la care fusesem, ‎mulți nu credeau că e posibil.
‎Nimeni nu credea că voi fi ‎în echipa olimpică,
‎fiindcă nu mă recuperasem cum trebuia,
‎după care a trebuit să mă operez ‎și la umăr, și la genunchi.
‎Wade își reface genunchiul stâng, ‎după operația din Chicago.
‎Exercițiile sunt simple, ‎iar antrenamentul cu greutăți e intens.
‎Pentru mine, Dwyane era vital.
‎Era campion NBA, dar acum Wade va sta ‎pe tușă o mare perioadă de timp.
‎Dar el nu încearcă ‎doar să revină pe teren.
‎Wade țintește un loc ‎în echipa olimpică a Americii.
‎Antrenorul K voia să fac parte din echipă.
‎Dar Jerry Colangelo avea îndoieli.
‎Le-am spus îndoielile mele.
‎Am vorbit despre debutul lui în ligă.
‎Avea foame de rezultate și s-a impus.
‎Dar, de la distanță, am simțit ‎că-i lipsește asta acum.
‎Nu mai era același om.
‎Vezi ascensiunea, apoi accidentarea. ‎Să fim sinceri.
‎Cei de la Heat au fost praf anul anterior, ‎ba chiar și anul dinainte.
‎Au avut o perioadă grea.
‎Trebuiau să vină la Chicago, ‎să mă vadă cum mă antrenez.
‎Să vorbească cu antrenorul meu.
‎Am înțeles, dar m-a enervat,
‎fiindcă era încă un episod ‎dintr-o poveste interminabilă,
‎mereu simți că nu te apreciază destul.
‎Ai fost uitat.
‎A fost ceva ‎prin care am mai trecut deseori.
‎„Școala generală? La fel. Liceu? La fel. ‎NBA? La fel. Olimpiadă? La fel.”
‎Încercam să mă întorc, ‎să joc iarăși în echipă.
‎Dar stăteam spate și mă întrebam ‎unde mă încadrez.
‎Pentru că nu știam ‎dacă mă încadrez sau nu.
‎IULIE 2008 ‎LAS VEGAS, NEVADA
‎O LUNĂ PÂNĂ LA OLIMPIADĂ
‎Nu credeam că D Wade va juca în 2008.
‎Apoi a apărut cu numărul nouă
‎și ras în cap.
‎Și mi-am zis: ‎„Bine. Deci asta facem aici? Bine.”
‎Băieții s-au dedicat complet echipei, ‎au făcut asta de la început.
‎Asta e echipa care va merge acolo.
‎Echipa care va urca SUA ‎pe prima treaptă a podiumului.
‎Ochii la mine, toată lumea!
‎Trebuie să știi ce urmărești,
‎iar, în anumite situații, ‎trebui să vezi asta zilnic.
‎Vă vom da niște caiete.
‎Pe prima pagină a caietelor ‎va fi medalia de aur.
‎Acesta e țelul nostru,
‎medalia de aur.
‎Vrea cineva să spună ceva? ‎Personalul asistent sau altcineva?
‎Nu mai avem dreptul la scuze.
‎Și eu mă fac vinovat de asta uneori.
‎Stau acasă și spun:
‎„Dacă l-aș avea ‎pe Dwight Howard în echipă
‎sau dacă l-aș avea pe Carlos Boozer ‎sau dacă l-aș avea pe Chris Paul,
‎aș câștiga campionatul.”
‎Acum vă am pe toți în echipă. ‎Ce scuză mai am acum?
‎Mai avem vreo scuză? Nu.
‎Am visat mereu să ajungem aici,
‎să fim o asemenea echipă ‎și să câștigăm un titlu.
‎Acum nu mai am nicio scuză.
‎Niciunul nu mai are.
‎Pentru mine, Olimpiada și baschetul ‎au fost mereu foarte importante,
‎datorită experienței prin care a trecut ‎tatăl meu în 1972.
‎În copilărie, odată cu fiecare olimpiadă
‎reapăreau relatările ‎despre acel meci de la München.
‎Scorul e 49 la 48 pentru URSS. ‎Mai sunt trei secunde.
‎Doug Collins are două aruncări libere.
‎Întreaga arenă vuiește.
‎Doug Collins a câștigat meciul, probabil.
‎Ce final! Statele Unite câștigă
‎a opta medalie consecutivă de aur.
‎Dar ni se spune ‎că tabela de marcaj nu e corectă.
‎A venit un tip din tribune, ‎care a cerut să se mai acorde timp.
‎Mai sunt trei secunde din meci, din nou.
‎Ceasul mai arată trei secunde.
‎Rușii au timp să paseze ‎la conducătorul lor, Alexander Belov.
‎Vor încerca.
‎Alexander Belov!
‎De data asta, chiar s-a terminat.
‎Tata mi-a spus că antrenorul K ‎l-a rugat să vorbească cu echipa.
‎Cred că antrenorul K a înțeles, ‎că tatăl meu, în special,
‎le poate explica băieților ‎ce înseamnă să joci la Olimpiadă.
‎Când am intrat în acea sală, ‎inima îmi bătea nebunește.
‎Aveam emoții.
‎Știam puțin despre asta,
‎dar nu știam detaliile ‎despre cum am fost înșelați la Olimpiadă.
‎Le-am vorbit din suflet ‎despre experiența mea din 1972.
‎Și le-am zis: ‎„Vreau să auziți imnul național.”
‎„E ultimul imn ‎pe care vreau să-l auziți.
‎Vreau să urcați pe podium ‎ca să primiți medalia de aur.
‎Va fi un moment ‎pe care nu-l veți uita niciodată.
‎Și între voi va fi mereu ‎o legătură bazată pe bucurie.
‎Echipa mea are o legătură bazată ‎pe suferință, nu vreau să simțiți asta.”
‎Ne simțim uniți când cineva ‎își poate împărtăși durerea,
‎când înțelegem prin ce a trecut ‎și că a trăit cu asta.
‎N-a dispărut, n-a uitat,
‎ci încă se gândește la asta zilnic.
‎Mulți dintre ei aveau ‎o legătură directă cu mine.
‎Aveam o legătură cu LeBron. ‎I-am comentat primul meci în NBA.
‎Primele două meciuri, de fapt.
‎Am jucat baschet cu tatăl lui Kobe Bryant.
‎Am făcut o poză din albumul ‎sezonului competițional '78 -'79.
‎Kobe stătea în poala tatălui său.
‎Fiica mea s-a născut în acel an.
‎Aveam legături reale cu acești băieți.
‎Pentru mine, a fost ceva personal.
‎DOUĂ SĂPTĂMÂNI PÂNĂ LA OLIMPIADĂ
‎Băieți!
‎Vreau să vă arăt ceva.
‎Asta va fi piesa noastră,
‎cântată în 1983 de unul ‎dintre cei mai mari artiști din istorie.
‎Antrenorul K a zis ‎că vrea să ascultăm imnul național.
‎Interpretat de Marvin Gaye.
‎Pentru mine, e cel mai bun imn național.
‎Toți aveam pielea de găină ‎și n-o să uit niciodată.
‎Când ești mai tânăr și joci baschet,
‎nu înțelegi istoria așa cum ar trebui.
‎Fiind afro-americani,
‎trebuie să înțelegem ‎ce a fost necesar ca să ajungem aici.
‎Trebuie să înțelegem oamenii ‎care au făcut sacrificii pentru noi.
‎Adunarea! Încă o dată, haideți!
‎- „SUA” la trei. Unu, doi, trei! ‎- SUA!
‎Bun-venit la Beijing, la Ceremonia ‎de deschidere a Olimpiadei de Vară 2008.
‎A sosit momentul.
‎Iar China și lumea întreagă ‎privesc spre Stadionul Național.
‎Ascultați cum e întâmpinată ‎delegația americană.
‎Kobe Bryant, vedeta NBA, ‎speră să conducă Echipa revanșei.
‎Dwyane Wade de la Miami Heat ‎e chiar în fața lui.
‎Îmi amintesc ceremonia.
‎Toată lumea țipa, încercam să fac cu mâna.
‎Îmi amintesc ‎cum Kobe tot făcea semnul ăsta oamenilor.
‎În mod normal, oriunde mergem, ‎suntem echipa olimpică, deci staruri.
‎Unii jucători sunt mai populari ca alții, ‎dar toți suntem echipa olimpică.
‎Când am ajuns în China, ‎n-a fost așa, nici pe departe.
‎Toată lumea scanda „Kobe”.
‎Kobe!
‎- Pe cine preferi? ‎- Kobe.
‎Kobe Bryant.
‎Kobe e cel mai bun.
‎Kobe era la fel de celebru ‎ca Michael Jackson în turneu.
‎O fată a leșinat în fața noastră, ‎încercând să ajungă la Kobe.
‎Kobe!
‎E cam copleșitor și puțin stânjenitor.
‎Încerc să mă încadrez în peisaj,
‎fiindcă vreau să fac parte din mulțime, ‎dar e ceva cu totul deosebit.
‎Mii de fani așteptau la hotel.
‎Kobe!
‎Nu se puteau apropia,
‎dar așteptau să fotografieze autocarul,
‎fiindcă știau că și el e înăuntru.
‎Kobe!
‎MVP!
‎Oamenii au luat-o razna. China îl adora.
‎Și cred că a înțeles ‎că avea o responsabilitate mai mare
‎decât față de Lakers.
‎Mai mare decât față de NBA. ‎Cea față de țară.
‎Kobe Bryant, LeBron James ‎și Statele Unite se vor confrunta
‎cu echipa Greciei.
‎Meciul are o încărcătură specială, ‎fiindcă, în 2006,
‎Grecia a obținut o victorie uriașă ‎în fața SUA în semifinale.
‎SUA au trebuit să se mulțumească ‎cu medalia de bronz.
‎Mulți jucători au suferit profund
‎fiindcă această echipă ne învinsese.
‎Ni s-a spus „Echipa revanșei”. ‎Să ne luăm revanșa acum!
‎Meciul poate începe.
‎Jucătorii Greciei joacă împreună ‎de câțiva ani,
‎echipa joacă la un nivel înalt.
‎Frumoasă mișcare a lui Spanoulis, ‎stângaci, dar acum aruncă cu dreapta.
‎Grecia a început bine.
‎Pasă la interior, iar Fotsis înscrie!
‎Apărarea Statelor Unite e făcută mat
‎în acest prim sfert.
‎Intră Chris Bosh.
‎Eu eram debutant, ‎știam că trebuie să fac ceva
‎ca să arăt echipei că-i pot ajuta.
‎M-am străduit mai mult să fiu apărător.
‎Chris Bosh se apără excelent ‎și pornește un contraatac.
‎Paul, fentă de pasă, ce frumos!
‎Statele Unite au egalat.
‎Apărarea americană creează ‎ocazii ofensive.
‎Wade interceptează.
‎Iată-l pe LeBron James… și ‎slam dunk!
‎Spanoulis e blocat de Bosh!
‎Spanoulis e blocat de James!
‎Recuperare… Zisia e blocat de Bosh!
‎Blocat iar de James!
‎James pasează lui Bosh…
‎Înscrie și fault!
‎Wade interceptează din nou.
‎Excelentă apărare… pasă la inel!
‎Dwyane Wade pasează spectaculos, ‎iar Kobe Bryant finalizează!
‎A fost schema turneului.
‎Statele Unite au trecut cu bine ‎de primul lor test în Beijing.
‎O victorie categorică ‎împotriva unei echipe excelente a Greciei.
‎Scopul nostru era ‎să câștigăm respectul țării
‎și respectul întregii lumi.
‎Nu voiam să fim „americanii nesuferiți”.
‎E vorba de respect reciproc.
‎Vrem să-i batem pe toți. ‎Vrem să dăm tot.
‎Dar fără să-i umilești. ‎Ar fi lipsă de respect.
‎Avem la dispoziție o scenă grozavă,
‎unde oamenii din toată lumea ‎pot vedea ce joc frumos e.
‎Nu are sens să ieșim pe teren ‎căutând harță.
‎Două echipe care au jucat cu suflet, ‎făcând ce facem noi mai bine.
‎Asta înseamnă Olimpiada.
‎Satul Olimpic a fost deosebit.
‎Cantină era o sală imensă.
‎Uitându-te în jur, ‎vedeai cei mai buni atleți din lume.
‎Pentru mine, asta a fost ceva aparte,
‎comparativ cu Los Angeles-ul ‎plin de vedete,
‎fiindcă eram între sportivi.
‎Știam prin ce au trecut ca să ajungă aici.
‎Exista mai mult respect ‎și admirație reciprocă.
‎- Mersi. ‎- Cu plăcere.
‎- Haide! ‎- Sigur.
‎Fiindcă în 2004 am fost protejați excesiv,
‎nu am avut parte ‎de experiența olimpică veritabilă.
‎Așa că acum mergeam ‎la cât mai multe evenimente.
‎Voiam să ieșim.
‎Am făcut asta și fiindcă încercam
‎să schimbăm modul ‎în care eram percepuți la Olimpiadă.
‎Toată echipa sau doar câțiva jucători ‎mergeau împreună
‎ca să fie în preajma celorlalți sportivi.
‎Statele Unite!
‎Suntem simpli fani, stăm în tribune ‎și încurajăm atleții americani,
‎e un sentiment grozav.
‎A fost tare să putem avea program propriu.
‎„Mă duc să-l văd pe Michael Phelps.”
‎Michael Phelps, frate!
‎A fost remarcabil ‎să-l văd dominând probele.
‎Voiam ca oamenii să ne susțină.
‎Dar să facem și noi același lucru ‎pentru ceilalți.
‎Am vrut să clădim ‎o camaraderie în delegația SUA.
‎Aveau ocazia să vadă ‎alți atleți de top la disciplinele lor.
‎Erau martori la excelență.
‎Cred că asta i-a pregătit și mai bine ‎pe băieți pentru concursul lor.
‎A sosit vremea ‎principalului meci al Olimpiadei.
‎Mâine, la ora 16:15, în direct la RTVE,
‎înfruntarea titanilor, ‎echipele momentului în baschet…
‎Spania contra SUA.
‎Spania e campioana mondială. ‎Și ei, și noi suntem neînvinși.
‎E meciul așteptat de toată lumea.
‎Dar tu și Pau?
‎Cum e relația dintre voi?
‎Suntem ca frații. Suntem foarte apropiați.
‎Mă bucur pentru el că joacă bine.
‎Suntem apropiați, ‎deci nu e ușor să joc contra lui.
‎Chiar înainte de meci, Kobe a venit ‎să mă vadă în Satul Olimpic.
‎Îmi amintesc foarte clar.
‎Fratele meu mai mare a venit ‎să mă vadă alături de coechipieri,
‎toată lumea a rămas uimită ‎când Kobe a intrat în apartamentul nostru.
‎Cred că e posibil ‎să fi făcut asta strategic,
‎ca să mă înmoaie.
‎Acum e timpul ca Statele Unite să înfrunte
‎probabil cel mai periculos adversar ‎de la Olimpiadă.
‎Și Spania, și SUA au trei victorii aici. ‎Sunt cele mai bune echipe.
‎Ambele aspiră la medalia de aur.
‎Kobe a spus că va dicta ritmul ‎de la începutul meciului.
‎„O să alerg direct în pieptul lui Pau.”
‎„La prima schemă, ‎mă izbesc direct în Pau Gasol."
‎„Poftim?”
‎„Frate, aiurezi. E coechipierul tău. ‎N-o să faci așa ceva.”
‎A repetat: ‎„Știu cum vor juca prima schemă.
‎Pau va fi ultimul blocaj.
‎Și am să mă izbesc direct în el.”
‎Și jur că prima schemă din meci…
‎Hai, Kob!
‎Am rămas…
‎„La naiba!”
‎M-a izbit fix în mijlocul pieptului,
‎parcă vrând să treacă prin mine.
‎Ca să trimită un mesaj. ‎Nu doar mie, ci și coechipierilor lui.
‎„O fi el fratele meu,
‎joc cu el, suntem apropiați.
‎Dar acum nu-mi pasă ‎decât de câștigarea meciului.”
‎Eram chiar lângă el, când…
‎Frate!
‎Ne-a transmis: ‎„Nu e coechipierul meu acum.
‎Dă-l naibii! Ridică-te odată!”
‎Mi-a plăcut energia lui. ‎De asta aveam nevoie.
‎„A făcut asta coechipierului său?”
‎Dumnezeule!
‎Atunci am înțeles că nu vom pierde. ‎Urma să batem la ei ca la fasole.
‎Kobe Bryant!
‎Aruncă de la trei și înscrie.
‎Pasă la inel pentru James!
‎Ce pasă! Paul către Howard,
‎pentru a desăvârși ‎o victorie extraordinară.
‎În marele meci dintre cele mai ‎bune două echipe, SUA au dominat copios.
‎Urmează SUA împotriva Argentinei.
‎Și ce meci ne așteaptă! ‎În primul rând, e vorba de revanșă.
‎Statele Unite au pierdut în 2004
‎în fața Argentinei, tot în semifinale.
‎SUA nu vor câștiga aurul la Atena.
‎Câtă dezamăgire în echipa SUA!
‎Argentina avansează în finală,
‎iar SUA vor juca pentru bronz.
‎Toți patru așteptam meciul cu nerăbdare.
‎Eu, D Wade, Bron și Melo spuneam:
‎„Vrem să câștigăm meciul ăsta. ‎Orice ar fi, vom domina.”
‎Da, voiam să-i batem rău. ‎Aveam o revanșă de luat.
‎Îmi amintesc c-am primit raportul ‎despre cealaltă echipă.
‎Citeam informațiile despre jucători,
‎când văd numele lui Manu Ginóbili.
‎În 2008, presa spunea că Ginóbili
‎ar putea fi cel mai bun marcator din lume.
‎Îmi amintesc că urma să jucăm,
‎iar la ședința video, antrenorul K ‎ne-a arătat o înregistrare cu Ginóbili.
‎La asta ne-am uitat.
‎Manu ocolește blocajul, sare ‎pe lângă Skinner și înscrie cu stânga.
‎Ginóbili finalizează!
‎Aruncă și înscrie un coș de trei puncte!
‎Ginóbili știe să înscrie. Câtă forță!
‎Oprește porcăria asta odată!
‎Nu vrem să ne uităm la așa ceva.
‎Manu din nou!
‎Iar înaintea meciului, antrenorul K ‎a scos niște hârtii la imprimantă
‎și ni le-a pus pe scaune.
‎Diverse citate despre Ginóbili.
‎Pe hârtia mea, scria: „Manu Ginóbili. ‎Al doilea marcator din NBA ”
‎Mi s-a pus pata.
‎Mă plec în fața lui Kobe. ‎Dar nu și-n fața lui Manu, înțelegi?
‎Abia așteptam să dau de el pe teren.
‎Pe hârtia lui Kobe, scria
‎că Ginóbili e unul ‎dintre primii doi apărători din lume.
‎Și l-am văzut pe Kobe Bryant ‎transformându-se în „Mamba neagră”.
‎Pe loc!
‎Când ne-am adunat, ne-a zis: ‎„Eu mă ocup de Ginóbili.
‎S-a zis cu el.”
‎Eram pregătiți pentru acel meci.
‎Cred că a fost meciul ‎pentru care Kobe a fost cel mai pregătit.
‎Superbă apărare a lui Kobe Bryant.
‎Acesta e duelul principal al meciului.
‎Jason Kidd aruncă și înscrie. ‎N-a ratat nicio aruncare.
‎James atacă la interior, ‎sare și înscrie cu panoul.
‎Carmelo Anthony înscrie!
‎Îi dominam copios.
‎Kobe Bryant se lansează ‎și înscrie cu panoul.
‎Iar Ginóbili s-a accidentat.
‎E un semn de rău augur pentru Argentina.
‎Ginóbili se întoarce la vestiare.
‎Și, în loc să ne detașăm,
‎ne-am culcat pe-o ureche, ‎iar jocul a deveni strâns.
‎- Delfino pasează spre Scola. ‎- Iar Scola înscrie!
‎Diferența e de șase puncte.
‎Eram atât de concentrați pe Manu,
‎iar când s-a accidentat…
‎Parcă ne-a furat tot elanul.
‎În al doilea sfert, ‎erau conduși cu 21 de puncte.
‎De atunci, și fără aportul lui Ginóbili,
‎au înscris 27 de puncte, ‎față de cele 12 ale SUA.
‎Nu voiam să-l vedem ‎pe Manu ieșind accidentat.
‎Vrem să dominăm pe terenul de joc,
‎dar vrem un adversar în putere.
‎Frumoasă pasă! Au plimbat mingea perfect!
‎Anthony ratează, dar Bosh vine din spate.
‎Paul pasează la interior, ‎iar Dwyane Wade finalizează.
‎Și-au menținut avantajul, ‎în ciuda eforturilor Argentinei
‎de a reveni.
‎Sunt la 36 de ore distanță ‎de meciul la care au visat atât timp,
‎meciul pentru medalia de aur.
‎SEARA DINAINTEA FINALEI
‎Cum ziceam, ‎Kobe Bryant împlinește 30 de ani astăzi
‎și-i vom cânta „La mulți ani” la trei.
‎Kobe ne tot zicea să nu organizăm nimic.
‎„Știu că plănuiți ceva.”
‎Unu, doi, trei.
‎Mulți ani trăiască
‎Kobe să trăiască
‎Zis și Mamba
‎La mulți ani
‎Mulțumesc!
‎Mereu păstra un zid între el și restul,
‎mereu era ‎într-un soi de competiție cu toți.
‎Se vedea că era entuziasmat ‎că am făcut asta.
‎„Lumea și-a deschis brațele pentru mine.”
‎Acea sărbătorire a clarificat asta.
‎FINALA ‎SPANIA - SUA
‎Bine ați revenit! A venit momentul.
‎Transmitem în direct ‎de la Arena Olimpică de baschet,
‎pentru a urmări finala.
‎Statele Unite vor înfrunta Spania.
‎„SUA” la trei. Unu, doi, trei!
‎- SUA! ‎- Să mergem!
‎Bună ziua! Azi se va decide ‎o nouă campioană olimpică
‎la baschet masculin.
‎SUA sunt fără înfrângere la Beijing.
‎Au câștigat cu un avantaj mediu ‎de peste 30 de puncte pe meci.
‎Dar totul va fi fost degeaba, ‎dacă Mike Krzyzewski și echipa sa
‎nu înving Spania,
‎pe care mulți o cred ‎inferioară echipei SUA.
‎Mulți jucători spanioli ‎au experiență în NBA,
‎fiind conduși de Pau Gasol ‎și fratele lui mai mic, Marc.
‎Suntem aici, avem o șansă, ‎deci hai să-i dăm drumul!
‎Trebuie doar să fim agresivi,
‎să nu ne fie teamă, să-i atacăm ‎și să-i punem în situații dificile.
‎Ultima dată când au jucat,
‎Pau Gasol a fost pus la podea ‎de Kobe Bryant,
‎la prima schemă de joc din meci.
‎A spus că a fost un truc ieftin, ‎ca să arate că e determinat,
‎dar nu m-aș mira dacă ar face-o iar.
‎Și știam că va fi ‎o luptă fără menajamente,
‎datorită victoriei noastre categorice ‎din grupă.
‎Trebuia să fim prezenți în joc.
‎Acesta a fost angajamentul ‎pe care ni l-am luat timp de trei
‎înainte de acest moment.
‎LeBron James înscrie ‎un coș de trei puncte chiar la început.
‎Rubio îi pasează lui Gasol.
‎Spania e în frunte.
‎Jiménez e faultat în timpul aruncării.
‎E a doua greșeală personală ‎a lui LeBron James.
‎E o greșeală critică. ‎Poți face doar cinci pe meci.
‎LeBron James face rapid ‎două greșeli personale.
‎Am spus că a fost ‎catalizatorul apărării echipei.
‎Este liderul emoțional.
‎Mike Krzyzewski riscă puțin.
‎Îl lasă pe LeBron să joace ‎având două greșeli.
‎Kobe își faultează adversarul. ‎E a doua sa greșeală.
‎Cei doi lideri ai echipei SUA
‎au deja câte două greșeli.
‎Nu e un început bun pentru SUA,
‎ambii lideri fiind acum pe bancă.
‎Prima repriză a fost dificilă ‎din cauza greșelilor personale.
‎Așadar, cei de pe bancă au primit ‎mai multe minute, cu diverse roluri.
‎Dwyane Wade intră pe teren.
‎La fel și Deron Williams, ‎mai devreme decât anticipam.
‎Uneori simți că ai mai făcut asta odată.
‎Știam că voi avea un meci mare. ‎Și am început de cum am intrat.
‎Wade atacă coșul pe centru, ce mișcare!
‎Wade interceptează!
‎N-am făcut doar eu două greșeli devreme, ‎ci și Kobe.
‎Astfel, D Wade a ieșit la rampă.
‎Wade înscrie de trei puncte!
‎Wade interceptează iar.
‎Anticipează perfect și finalizează.
‎Are 18 puncte, venind de pe bancă.
‎Serios, dacă îl ai pe D Wade pe bancă,
‎înseamnă că ai ‎cea mai bună echipă internațională.
‎Am avut ocazia, într-un meci olimpic, ‎să ne mențin șansele intacte,
‎până când liderii puteau reveni pe teren.
‎Paul lansează în adâncime, ‎iar Kobe înscrie!
‎O pasă minunată și o finalizare superbă!
‎Îi loveam din toate părțile.
‎Dar nu se lăsau.
‎Fernandez înscrie de trei puncte.
‎Mai sunt două minute. Fernandez…
‎Cum a reușit coșul? ‎Un dribling printre picioare,
‎urmat de o aruncare cu boltă.
‎Așa reușești o revenire.
‎Arunci încontinuu la coș, ‎reușești coșuri de trei puncte,
‎insistând în atac
‎și punând presiune pe SUA.
‎Ca sportiv, îți plac acele momente. ‎E obligatoriu.
‎Wade aruncă pentru trei și înscrie!
‎S-a încheiat o primă repriză nebună.
‎Punctele lui Dwyane din prima jumătate ‎ne-au ținut în meci.
‎Într-un joc internațional, ‎e vital să te poți desprinde la scor.
‎Dar nu ne-am putut desprinde.
‎Statele Unite conduc Spania cu 69 la 61.
‎Statele Unite încearcă să-și ia revanșa ‎după Olimpiada din 2004,
‎o ediție dezamăgitoare ‎pentru echipa masculină de baschet a SUA,
‎întrecută doar de cea din 1972, ‎de la München.
‎Doug, erai în echipa ‎care a jucat împotriva URSS în finală.
‎Câțiva dintre cei implicați azi vor ‎să câștige meciul și pentru acea echipă
‎și pentru tine. ‎Fiul tău, Chris, e antrenor secund,
‎iar LeBron James a spus ieri
‎că ai discutat cu echipa ‎despre cum să-și reprezinte țara
‎și ce înseamnă să fii olimpic. ‎A zis că vrea să câștige pentru tine.
‎E frumos din partea lui. ‎Am vorbit cu echipa.
‎Mai sunt 20 de minute și vor reuși.
‎Statele Unite intră pe teren ‎și tensiunea e palpabilă.
‎Știu pe ce miză joacă.
‎Gasol împotriva lui Howard.
‎Încă cinci secunde din atac.
‎Gasol înscrie cu mâna stângă!
‎Și, dintr-o dată, ‎diferența e de patru puncte.
‎Pe măsură ce finalul meciului se apropie, ‎dacă scorul e strâns,
‎ai o șansă la victorie.
‎Începi să simți că ai putea câștiga.
‎Așa că iuțești ritmul.
‎Navarro, învăluire prin lateral.
‎Navarro încă o dată cu aceeași schemă.
‎Spania are eficiență de 60% la aruncări ‎și reduce diferența la patru puncte!
‎Am știut tot meciul că avem o șansă,
‎că putem câștiga.
‎Toți au văzut ‎că am avut șanse reale să câștigăm.
‎Spania e încrezătoare acum. ‎SUA au permis Spaniei să se apropie,
‎iar acum sunt în defensivă.
‎Navarro pasează spre Gasol.
‎SUA nu pot opri Spania, ‎cum nici Spania nu poate opri SUA.
‎James sare la coș. ‎Înscrie și obține un fault!
‎Cât de rapid e!
‎Câtă combativitate!
‎Ambele echipe se aruncă după minge, ‎medalia de aur e în joc.
‎Spania e la șase puncte în urmă ‎și încă mai are șanse.
‎Scopul meu, când am intrat ‎alături de Deron și Chris Paul,
‎era să dăm echipei un nou suflu.
‎Iată-l pe Chris Paul!
‎SUA încearcă să forțeze din nou.
‎Wade pivotează. ‎E o aruncare dificilă, dar înscrie.
‎Wade revine la viață, ‎iar SUA au un avans de zece puncte.
‎Bosh către Williams.
‎Deron Williams sare, aruncă și înscrie.
‎Nu conta cine înscria.
‎Unul avea 15 puncte, altul 12, nu conta. ‎Voiam să câștigăm.
‎Mike Krzyzewski e îngrijorat.
‎Intrăm în ultimul minut ‎al sfertului al treilea
‎din finala pentru aurul olimpic.
‎Pasă la inel pentru Gasol! ‎Ce meci face Navarro!
‎Anthony aruncă de trei puncte.
‎Și înscrie. Un coș vital ‎din partea lui Carmelo Anthony.
‎Al treilea sfert se încheie.
‎Williams îl ține ‎pe Navarro departe de coș.
‎Dar Navarro îl ocolește ‎și aruncă cu boltă. Ce coș reușește!
‎Al treilea sfert ia sfârșit.
‎SUA 91 - 82 SPANIA
‎Le-am spus băieților să se concentreze ‎la următorul sfert și să ignore scorul.
‎„Nu vă gândiți la scor, ‎ci la adversarul din fața voastră.
‎Nu vreau să credeți ‎că Spania se va da la o parte,
‎pentru că nu va face asta.”
‎Intră Rudy Fernandez, ‎jucător vital al Spaniei.
‎Are patru greșeli personale, ‎încă una și va fi descalificat.
‎Ce pasă!
‎Gasol finalizează, ‎iar diferența e iar de cinci puncte.
‎Carmelo Anthony aruncă ‎de trei puncte, dar ratează.
‎Americanii au reușit doar un coș de trei ‎puncte din șapte în a doua jumătate.
‎Fernandez aruncă ‎de la trei puncte și înscrie!
‎Două puncte diferență!
‎SUA cere timeout, ‎în timp ce Spania revine în meci!
‎Spania vrea doar să pună SUA ‎în situația de a simți presiunea.
‎Iar acum, ‎americanii simt presiunea din plin.
‎Conduc cu doar două puncte.
‎În întreaga lor carieră, nu știu ‎dacă vor avea un moment mai tensionat
‎decât finala olimpică, ‎având două puncte avantaj,
‎când întreaga lume părea ‎că se prăbușește peste noi.
‎La timeout, mă pregăteam să spun ceva, ‎dar jucătorii au început să vorbească.
‎Kobe, Dwyane și restul spuneau:
‎„E în regulă, ne descurcăm.”
‎Erau clădiți și pregătiți ‎pentru acel moment.
‎Spaniolii nu au nimic de pierdut.
‎Sunt dezinvolți, ‎iar americanii trebuie să se regrupeze
‎pentru ultimele opt minute și 13 secunde.
‎E un singur meci.
‎Asta înseamnă că mulți jucători au emoții
‎și știu că ei resimt presiunea ‎mult mai mult decât mine.
‎Eu sunt pregătit.
‎Wade către Kobe Bryant.
‎Bryant driblează, încearcă ‎o aruncare grea și înscrie!
‎Kobe Bean, zis Dl Fantastic, ‎a salvat situația, practic.
‎Kobe Bryant e deposedat de Rubio. ‎Dar revine și recuperează.
‎Îi pasează lui Howard, care înscrie!
‎Diferența revine la nouă puncte, ‎când cronometrul arată 6:45.
‎Cine a participat ‎la toate cele trei atacuri? Kobe Bryant.
‎A înscris și a dat două pase decisive.
‎Și au avansat cu șapte puncte.
‎Am simțit-o ca pe mare bătălie.
‎Am fi putut să jucăm toată noaptea, ‎cu nouă reprize de prelungiri.
‎Reyes recuperează. Pasează la Fernandez, ‎aruncare de trei puncte. Și înscrie!
‎Aruncare vitală pentru Spania ‎din partea lui Fernandez.
‎Nu-ți poți controla reacțiile corpului. ‎Aveam emoții.
‎Aveam emoții la greu.
‎E 98 la 92, încă o aruncare de trei. ‎Kobe Bryant înscrie!
‎Părea că se joacă ‎cel mai bun baschet de pe planetă.
‎Fernandez se lansează!
‎Ce ‎slam dunk!‎ Și fault!
‎Rudy Fernandez!
‎Ce ziceți ‎de finalizarea lui Rudy Fernandez?
‎Nu vreau să spun că aveam emoții,
‎dar sigur mă gândeam:
‎„Nu se lasă, fir-ar ai dracului!”
‎Cinci puncte diferență, 104 la 99.
‎Spania se apără în zonă. ‎Cine va încerca o aruncare pentru SUA?
‎Din cine știe ce motiv, când apar ‎acele momente din jocurile pe muchie,
‎când trebuie să înscrii decisiv, ‎totul din jur dispare.
‎Mulțimea nu mai e acolo.
‎Am ajuns în careu, i-am pasat lui Kob,
‎el a făcut o fentă.
‎Aruncă de trei…
‎Și înscrie!
‎S-a întors și a făcut așa.
‎Kobe a zis…
‎Poți să te bucuri de moment. ‎Te uiți la toată arena
‎și lași atmosfera să te pătrundă.
‎Și savurezi momentul.
‎E cineva din NBA care adoră aceste momente ‎mai mult decât Kobe Bryant?
‎Are și o aruncare liberă, ‎pot fi patru puncte colosale.
‎În plus, Rudy Fernandez e eliminat, ‎are cinci greșeli personale.
‎Americanii au spațiu de manevră,
‎dar n-au reușit să domine Spania.
‎Scorul e 108 la 99.
‎Mai sunt trei minute ‎din finala pentru aur.
‎Navarro se strecoară și înscrie!
‎La finalul jocului, ‎trebuie să folosim strategia.
‎Trebuie să folosim la maxim orice resursă.
‎Și se vede cum crește nivelul jocului.
‎Navarro din nou, pasează spre Jiménez.
‎Aruncare de trei… și înscrie!
‎Diferența e iar de patru puncte.
‎Spania continuă să revină.
‎Încrederea vine din faptul ‎că ai ajuns acolo.
‎Știi că nu vei fi perfect ‎în acele momente,
‎dar, dacă nu-ți este teamă, ‎vei fi în regulă.
‎Dwyane Wade pasează lui Paul, ‎apoi la LeBron James.
‎James e în careu, îi pasează lui Wade. ‎ Aruncare de trei…
‎Înscrie!
‎Încă trei puncte. Scorul e 111 la 104.
‎Îmi amintesc că a intrat
‎și m-am simțit incredibil.
‎SUA conduc cu șase puncte, ‎când cronometrul arată 1:20.
‎Spania rămâne în zonă.
‎Paul către Bryant, ‎care caută o deschidere,
‎avansează… și înscrie!
‎Kobe Bryant marchează. ‎Diferența urcă la opt puncte.
‎Asta a fost. ‎Tocmai am câștigat medalia de aur.
‎Se aud scandările „USA” din tribunele ‎Arenei Olimpice de Baschet din Wukesong.
‎Cred că a fost ‎printre cele mai bune meciuri din istorie.
‎Urmează o sărbătorire pe cinste.
‎Iar echipa masculină de baschet a SUA ‎câștigă medalia de aur din nou!
‎După dezamăgirile din 2002, 2004 și 2006.
‎Iar jucătorii se apropie, ‎pentru a-l îmbrățișa pe fostul olimpic,
‎comentatorul nostru, Doug Collins, ‎un moment emoționant.
‎Pe lângă asta, fiul tău, Chris, ‎e antrenor secund.
‎O zi specială pentru familia Collins.
‎O zi specială pentru baschetul american.
‎Nu m-am așteptat ‎să vină toți la masa comentatorilor.
‎Aveau niște flori.
‎Mi-au cerut să vin cu ei ‎și mi-au pus medalia de aur la gât.
‎Am zâmbit cu toții și am făcut o poză.
‎Zilele trecute, am scos poza din album,
‎fiindcă eram aici cu Kobe.
‎Unde sunt sticlele? Unde sunt?
‎Unde sunt?
‎Medalie de aur! SUA, frate!
‎Așa!
‎Bravo, CP!
‎Așa!
‎Da!
‎Barosane!
‎- Cine a fost? ‎- Nu!
‎- Ba da, ți-am spus! ‎- El i-a pasat lui Kobe!
‎Reputația noastră de americani e că suntem ‎superstaruri care se descurcă singure.
‎Ne place spectacolul și extravaganța. ‎Nu ne place munca în echipă.
‎- Am câștigat! ‎- Bravo, frate!
‎Iar cei din Echipa revanșei
‎erau cei mai îndreptățiți ‎să fie egoiști și să se dea în spectacol.
‎Probabil e cea mai bună echipă ‎din istoria Olimpiadei.
‎Statele Unite ale Americii!
‎Stăteam pe podium ‎și mă gândeam la drumul meu.
‎Nu știam cât va însemna ‎să câștig medalia de aur.
‎Dar, în acel moment, ‎toate emoțiile pe care le-am avut,
‎toate momentele de îndoială, ‎accidentările, nu mai contau.
‎Toate acelea se întâmplaseră ‎ca să pot ajunge în acel moment.
‎Am simțit bucurie, dar și ușurare.
‎„Am reușit!.” Înțelegi? ‎Ne-am unit pentru o cauză.
‎Pe tricoul meu nu scria Denver Nugget, ‎nici Cleveland pe al lui LeBron.
‎Nici Lakers pe al lui Kobe. ‎Pe tricouri scria SUA.
‎După toate experiențele ‎prin care trecusem,
‎toți anii în care am pierdut,
‎acele momente de pe podium,
‎cu medalia de aur la gât,
‎au fost printre cele mai plăcute ‎din cariera mea.
‎Și cred că asta a redefinit standardul ‎baschetului în America.
‎Nu există sentiment mai plăcut ‎decât să câștigi medalia de aur.
‎E vorba de țara ta. În fața lumii întregi.
‎Sunt Jocurile Olimpice.
‎Nu există moment mai măreț.
‎Așa! Prima zi de călătorie.
‎Gata, plecăm în China după medalia de aur.
‎Treisprezece ore?
‎Prea mult timp în avion.
‎Dar mergem la Olimpiadă, ‎așa că e în regulă.
‎Haide, Tayshaun!
‎V-ați dat jos pijamaua?
‎Kobe, ți-ai dat jos pijamaua?
‎Ia priviți-mă! ‎Par mai puternic ca oricând.
‎Frate, e frumos. Arată ca Iron Man.
‎Înțelegi?
‎Ce număr vei purta?
‎- Ce număr purtai acum doi ani? ‎- Zece.
‎Poftim!
‎Haide! Philly!
‎Aia înseamnă „dă-te naibii la o parte”.
‎Credeam că e o schemă.
‎Mă păcălești de cinci ani.
‎Dar m-am prins acum. Schimbă-ți semnul!
‎Mă descurc eu.
‎Cred că azi conștientizez și mai bine. ‎Mă simt patriot azi,
‎mai ales aici, în fața Statuii Libertății.
‎Acesta e drumul spre aur.
‎Abia aștept să câștig medalia de aur.
‎Ne revedem în episodul următor.
‎Sunt King James. ‎D Wade e în spate. E pe cale să…
‎- Hei! ‎- Salutare!
‎Subtitrarea: Marian Mangalagiu