Downloaded from YTS.MX
-Vad händer? Hur mår du? -Det är lugnt.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bron, sitt på den sidan av soffan
-LeBron här. -Okej.
-Ja. -LeBron här, Kobe i hörnet.
Okej, Kobe. Du vann guldet. Hur stort är det?
Det är en högre prioritet. Man representerar sitt land
och tävlar mot basketspelare som är bäst i sina länder.
För mig har det en större betydelse.
När sjönk det in att det här är större än du själv?
För mig är det nåt jag känner i vardagen.
När jag går till mataffären, hämtar kaffe eller nåt…
…säger folk på gatan: "Hämta tillbaka guldet."
Jag ser en kille med Celtics-tröja på Disneyland och är redo att döda.
Han har en Garnett-tröja. Jag blir förbannad.
Jag tror att han ska säga nåt kaxigt om NBA-finalen.
"Ta hem guldet åt oss."
Så är det.
Så är det. Hämta hem guldet.
Välkomna till Peking,
öppningsceremonin för sommarspelen 2008.
Ögonblicket är här.
Kina och världens fokus är på Nationalstadion.
Om du följer basket,
vet du smeknamnet på årets lag: "The Redeem Team."
De har fått namnet "Redeem Team".
The Redeem Team.
The Redeem Team på grund av tidigare misslyckanden internationellt.
Det är en ny era inom olympisk basket.
Här är USA inte längre dominant.
Pengarna och girigheten i NBA,
påverkar det vår tävlingsanda?
Ja, det kan man säga.
Vi hade mist respekten internationellt.
Vi hade förlorat självrespekten.
-Melo, vad hände där ute? -Jag vet inte. Jag var inte där.
Det är en snöbollseffekt av negativitet.
In i den här röran,
tog de med sig sina egna historier.
Kobe höll sig för sig själv.
Han fann aldrig gemensam grund.
Jag kände mig som bästa basketspelaren i världen,
men jag hade inte bevisat nog.
Det finns ett spöke i varje spel.
Förlustens spöke.
Det fanns en hunger i laget 2008.
Vi hade många saker att visa världen,
och det var inte bara basket.
JULI 2008 LAS VEGAS, NV
Ut med dig, Mike! Okej!
Det här är det viktigaste vi gör som tränare.
Det jag har lärt mig de senaste två åren
är vilket stort hjärta och vilket mod ni alla har.
Det här laget har samlats för att vinna internationellt.
Vi har de tre bästa point guarderna i världen.
Vi har Dwyane,
Carmelo, LeBron,
och Kobe.
Det här laget har 12 killar
som kan vinna ett olympiskt mästerskap,
och ni vet inte vem av er som får axla ansvaret
vid ett tillfälle för att spela en viktig roll i en stor seger.
Jag har dig på utsidan!
Många av dem var inte kända som lagspelare.
Kobe var individualist.
LeBron hade fortfarande inte visat nån att han var en ledare.
De leddes av en tränare från armén.
Det var deras livs utmaning.
Ta den runt framsidan!
Hur ska vi vinna? Vad ska vi vinna?
Vad ska vi fastställa?
Handlar det bara om att kvala till de jävla Olympiska spelen?
Om det är enda skälet, är det för tunt.
Sen 2004 och fram till dess, hade vi bara förlorat.
Team USA Basket låg på botten.
När man är i Team USA ska man vinna hela tiden.
Man ska vara perfekt.
De här killarna var inte det.
MED LAG AV ENBART COLLEGESPELARE,
Poängtavlan säger allt: USA 89, Ryssland 55.
Och USA är världsmästare i basket.
UNDER DEN TIDEN
Guldmedaljörer:
USA!
USA.
USA vinner ännu ett mästerskap utan matchförlust.
OS-basket var USA:s guldmedalj att förlora.
Det blev nyheter om det var en jämn match.
Amerikansk basketboll dominerade och vi hade de stora stjärnorna.
Vår uppfattning var:
"Vi är bättre för att vi är amerikaner."
Om man var från Europa eller Sydamerika,
kunde man inte vara lika bra som en amerikan.
Så var det inte.
De hade samma förmåga att skaffa expertis inom basket som vi.
Välkomna till semifinalerna.
USA mot Sovjetunionen.
Dramat börjar byggas upp.
Matchen är igång!
Senast de spelade var för 16 år sen i München.
Den enda gången amerikanska laget har förlorat en olympisk basketmatch.
Folk i USA, sportälskare, vi tog det för givet.
"När det gäller OS, är det vårt spel.
Vi uppfann det, vi vinner oavsett vilka vi möter."
Så tänkte vi.
Coles… Tufft försvar. Sabonis tar den. Det är två-mot-en.
Marčiulionis…
Där satt den för ryssarna.
USA åker hem förbluffade.
Hur stor var vinsten?
USA gick in i matchen med 84-1, OS-rekord överlag,
med vinst av nio av tio guldmedaljer.
Det kan ha varit den sovjetiska upplevelsen
som påskyndar arbetet i USA
för att tillåta NBA-proffs att tävla i OS.
USA Basketball börjar få panik.
De säger "Vi måste få till nåt
som representerar amerikansk basket."
Vem dyker upp 1992?
Mina damer och herrar, USA:s Olympiska Dream Team.
Den här gruppen kan vara det bästa laget som nånsin samlats
i lagsportens historia.
När motståndarna ber om autografer före matchen,
har man ett visst övertag över dem.
De gjorde sitt bästa, men de var helt överväldigade.
Det gav tillbaka lite ära till USA.
Men Dream Team handlade inte om patriotism.
DREAM TEAM-IDÉN SKA OS BASKET BLI EN NBA-PROMO?
Det spelade inte för USA, det spelade för NBA.
VÄLKOMNA NBA
Det här är Dream Team,
vars syfte är att vinna tillbaka äran för USA:s basket.
Men det är här i annat syfte också. Det styr upp affärer.
Vi anser att vi har en bra amerikansk produkt.
Vi vill marknadsföra den globalt
med så hög klass och framgång vi kan.
Det här laget med All-Stars är nästan för bra.
Vissa anser att vi borde återgå till collegespelare.
Då borde vi även förbjuda afrikanska löpare i 10 000 meter,
för de får det också att se enkelt ut.
Det här är våra bästa.
Det är underbart för basketsporten.
Med nionde valet i 1998 års NBA Draft,
väljer Milwaukee Bucks
Dirk Nowitzki från Würzburg, Tyskland.
San Antonio Spurs väljer
Emanuel Ginóbili från Argentina.
Atlanta Hawks väljer
Pau Gasol
från FC Barcelona, Spanien.
Basketen hamnade på en annan nivå globalt efter det.
Det internationella spelet förbättrades snabbt.
Omvälvande.
Nästa våg som kom, inspirerad av Dream Team,
var mer tävlingsinriktad, ett större hot mot USA Basketball.
Det blev en global idrott 1992,
men spelet började komma ikapp oss.
Vi pratar om de olika länderna
som har talangfulla basketspelare som har lärt sig grunderna.
Nu är världen inte rädd. Skrämselfaktorn var borta.
Kära medborgare, i den här stunden
är amerikanska och koalitionsstyrkor i ett tidigt skede av militära operationer
för att avväpna Irak, befria dess folk,
och skydda världen från allvarlig fara.
17 MÅNADER TILL OS I ATEN
Och nu till kommande OS i Grekland,
där rädsla för terrorism skapar oklarhet
i uppställningen i USA:s herrlag i basket.
Stora NBA-stjärnor lånar ofta ut sin talang för att ta hem guldet,
men nu säger vissa nej.
Ifråga om ursäkter, har tränare Larry Brown hört allt.
Jason Kidd har ont i knäet.
Shaquille O'Neal säger att han vill se
hur långt Lakers går i slutspelet.
Om man ser till miljön som svävade över de Olympiska spelen 2004,
var det de första sommarspelen efter 9/11
och med invasionen av Irak,
råder en känsla av att USA agerar ensamt
och börjar bli en ovälkommen gäst runt om i världen.
Så det fanns legitima säkerhetsfrågor.
Och alla spelarna som redan hade deltagit i 1996 och 2000,
kände inte behovet av att göra det igen.
Jag minns att jag såg det på tv.
Några av spelarna ville inte åka.
Det blev en epidemi.
NBA pressade hårt för att få med framtida stjärnor.
Dwyane Wade, Carmelo Anthony och LeBron James.
Jag tyckte inte att jag hade förtjänat en plats i laget.
Det är sommaren efter mitt första år i NBA.
Jag tänker bara på att umgås med mina vänner,
min familj och träna.
Jag har precis avslutat min första säsong och hänger med vänner i Chicago.
Då får jag en förfrågan om att spela i OS-laget
Jag tänkte bara: "Va?"
Nio killar hoppar av.
De måste fylla platserna och vi fick samtalet:
"Skulle ni vilja ingå i landslaget?"
"Ja, för fan. Kom igen. Nu kör vi."
De bad mig vara del av nåt
som jag minns var så otrolig med Dream Team.
"Anmäl mig."
Men vi fick samtalet med orden:
"Om ni vill spela, möt oss i Jacksonville om två veckor."
Vi visste inte vad som väntade. Alla hade backat ur.
Det här skulle bli vår chans att åka dit och vinna guld.
JULI 2004 JACKSONVILLE , FLORIDA
Jag åkte till Jacksonville och träffade det amerikanska laget.
Det var tudelat, som två olika lag.
Man hade Al, Marbury, Tim Duncan.
Sen hade man de yngre killarna,
nybörjarna som kom in i ligan.
Man tittar på alla yngre spelare, mig själv, Melo, D Wade…
Vi försöker bara lista ut var vi passar in här.
Vi var unga, sprang fram och tillbaka, dunkade, lobbade.
Grupperna var inte sammansvetsade.
Vi har en ung grupp som ska med.
Sen hade vi de äldre:
"Fan, vi måste få det att funka."
Och sen hade vi…
…Larry Brown.
Vi har spelat på ett visst sätt de senaste fem eller sex åren.
Okej? Vi måste göra annorlunda nu.
Vi hade en grupp killar som…
…jag tror coachen ville bevisa en poäng för med OS.
Han ville få oss att spela på rätt sätt, alltså hans sätt.
Vi är redo att gå framåt.
Kör sweep.
Det har blivit en världssport.
Vi måste respektera dem vi spelar mot, annars får vi problem.
Känner du att folk säger:
"Det här kan vara laget som inte kan vinna?"
Vi har många tvivlare för att vi är ett ungt lag.
Folk tror nog inte att unga spelare klarar det.
Så vi måste bevisa det.
OS äger rum i Grekland,
vilket en lokal tjänsteman beskrev som "en behändig knutpunkt i farliga kvarter".
Spelarna med familjer bor på ett fartyg utanför grekiska kusten,
och skyddas av grekiska och amerikanska myndigheter under OS.
Vi bor inte i Olympiska byn. Vi är inte bland olympierna.
Det kändes inte som att vi ingick i den olympiska upplevelsen.
Puerto Rico är först.
Kommer USA:s herrar vinna guld igen?
Kommer de att förlora för första gången
i OS sen NBA-spelare tillåts delta?
Frågorna besvaras i den här matchen.
Om man tittar på namnen, tänker man:
"Det här blir bra. Nu kör vi."
Iverson till Marion!
Vi var så övertygade om att vinna att vi struntade i att vara uppmärksamma.
…pick-and-roll, Puerto Rico.
Snygg passning när Puerto Rico tar ledningen med nio poäng.
De flesta journalisterna var på andra arenor.
Vi visade skytte, friidrott och simning.
Ingen hade koll.
Carmelo Anthony.
En vacker räddning av Ayuso.
Carlos Arroyo… Vilken fint!
Jag minns matchen mot Puerto Rico. Mike Breen och jag kommenterade.
Vi såg på varann och sa: "Det här laget är i knipa."
Arroyo lockar fram foulen. Och en!
Vi gav dem inte respekten de förtjänade och vi fick spö av dem.
Nu har det hänt.
USA förlorar i OS med NBA-spelare.
Men den första matchen mot Puerto Rico visade:
"Helvete, vi lallar runt. Vi måste skärpa oss."
Folk pratar om USA:s herrlag i basket.
Det var på alla sätt upprörande och genant.
De kallades "Dream Team." Nu kallas de av vissa för "Cream Team".
Vi yngre killar var förbannade på Larry Brown.
Vi fick inte spela.
Melo, vad hände där ute?
Jag vet inte. Jag var inte där ute.
De tog fler poäng än vi. Det är allt jag kan säga.
Vi tänkte: "Vi borde få spela. Vi kan hjälpa laget vinna."
Men Larry Brown ansåg inte att vi kunde ge lika mycket som de äldre.
-De kan vinna. -De kan vinna.
-Det var det jag kollade. -Det är alla mot alla.
De kan fortfarande vinna guld.
Det blir direktsändning av USA mot Argentina.
Imorgon gäller det om man ska kunna ta hem guldet.
Man såg omedelbart att de hade en kemi.
Argentina skjuter utan motstånd. De passar bollen så bra.
Sanchez fångar och skjuter.
De spelade tillsammans, hade olika spelupplägg.
Ginóbili, en vidöppen trea.
Man märkte att de hade tillbringat tid, många år, med att spela ihop.
Det räknas och en foul!
De kan passa dit och vet att killen har vänt.
Ginóbili.
Sánchez passar. Oberto.
De hade kemin. De hade lagarbetet.
De hade kamratskapet. De hade allt.
De bara…
De spelade som man bör spela.
Sconochini, snyggt till Montecchia.
Snyggt spel.
Det blir inget guld i Aten.
Och där kommer utropstecknet.
USA:s herrar misslyckas med att vinna guld i OS.
Den var hemsk att se.
Den var hemsk att se och hemsk att vara en del av.
Man kanske får börja säga att det råder en ny era i basket,
och här är USA inte längre dominant.
De är bra spelare. Bästa laget.
På individuell nivå är de bäst, men det här är en lagsport.
Det är fem mot fem, inte en mot en, som i tennis.
Vi var bara en sammanföst massa skit
som blev tillsagda att gå ut och vinna.
Det fanns ingen kultur med Team USA.
Ingen kultur alls.
USA tar emot sina bronsmedaljer.
Man ser på deras kroppsspråk att de är besvikna.
Jag såg det här i Durham i North Carolina.
Det var plågsamt.
Och man ser glädjen i Argentina.
De andra länderna tar inget för givet.
De har ett landslag. Argentina…
De killarna hade spelat ihop sen de var 18.
De var bröder.
Det var ont om tid.
Vi fick två veckor på oss att bli ett lag.
Jag var ung, men jag förstod innebörden av att bygga en anda för att vinna.
Vi hade det med Dream Team,
men sen utvecklades det inte vidare.
När vi kom hem,
upplevde vi respektlöshet på hemmaplan.
Man sjöng sånger om oss. Alla pratade om oss.
BRONS-VERKLIGHET
EN DAG ATT GLÖMMA
Varför Team USA fortsätter klassas ut
"Spelarna suger. Världen kom i kapp. Hur förlorar man mot Puerto Rico?"
Slutligen: De här männen,
A, köper biljetter online, B, har rest långt för att se matcherna,
C, besegrade precis USA Basketball.
Det var en snöbollseffekt av negativitet.
USA:s herrar nöjde sig med brons.
Jag sitter på podiet och tänker: "Det här var bortkastad tid."
Då tänkte jag absolut inte spela för Team USA igen.
Det svider ännu efter bronset i Aten förra sommaren,
men USA Basketball har omorganiserat och lämnat över makten
till Jerry Colangelo.
Nästan allt som Jerry Colangelo tar i, funkar.
Särskilt nystartade projekt.
Han var involverad i ett projekt som senare blev Chicago Bulls 1966.
-Sen åkte han västerut till Arizona. -Ja.
Han startade tre av fyra lag där.
I början av 2004
var mina tillgångar inlåsta i Phoenix Suns.
Jag bestämde mig för att sälja laget.
Jag visste att det skulle bli ett tomrum.
Och jag sa: "Vad händer härnäst?"
Några veckor senare fick jag samtal om USA Basketball.
Jag sa: "Jag gör det."
"Jag gör det, men inga fler kommittéer.
Jag väljer tränarna och spelarna."
Colangelo gör urval utan en kommitté.
-Är det för mycket makt? -Troligtvis.
-En kille? -Han får det gjort.
-Litar du på honom? -Ja.
Jag hade några tränarnamn. Låt oss prata tränare.
Och Dean Smith från North Carolina sa så klart:
"Det finns bara en tränare som kan få jobbet gjort,
nån som alla spelare respekterar.
Han är den enda."
Det var Coach K på Duke.
Duke of Destiny har vunnit!
För första gången på två årtionden har collegebasketen en tvåfaldig mästare.
Det är som Yankees. Antingen älskar man eller hatar dem.
Duke var sån på grund av framgången.
Växer man upp i innerstan, hatar man Duke.
Man hatar Duke. Man hatar Christian Laettner.
Man hatar JJ Redick.
Man hatar Coach K.
Man hatar Blue Devil.
Det fanns ingen…iver
när Coach K tog över Team USA.
När de meddelade att han hade fått rollen, var första tanken:
"Hur ska han hantera dessa spelare
i laget som en collegecoach?"
Jag var orolig.
En var trovärdigheten jag skulle ha bland NBA-spelarna.
Jag hade uppnått mycket inom college,
men NBA är annorlunda.
Det som förändrades direkt var att man inte blev OS-tränare.
Man blev landslagstränare.
Det var ett steg i att ha en tränare under en fyraårsperiod,
medan de körde ett program.
Man måste sätta ihop ett team. Det kan inte vara fantasibasket.
Det kan vara All-Stars, men de måste passa in i roller.
Coach K och Jerry betonade det från början.
Det måste vara ett åtagande där man tog det här på allvar,
inte som en engångsföreteelse.
Om du vill vara en del av det här måste du ge tre somrar direkt.
JULI 2006, LAS VEGAS
TVÅ ÅR TILL OS I PEKING
-Vad händer? -Läget?
Killarna tycks vara på gott humör.
-Läget? -Är det vad du vill?
Kul att se dig.
Hela vårt team träffades i Vegas för ett träningsläger och Coach K sa:
"Det här är inte vårt spel.
Det är världens spel."
Jag minns att han var arg. Han var rasande över det.
Vi måste respektera resten av världen.
Från första dagen etablerade han sig som den killen.
"Jag ska inte säga vad ni ska göra.
Ni är proffs, men det här är en arbetsrelation.
Jag vill att ni pratar med mig. Jag vill vara öppen och ärlig."
Det man måste förstå för att vinna en kamp är vem man slåss mot.
Ni slåss mot nån som tror att de är Superman.
De har inget att förlora.
Det var en press från början.
Vi hade förlorat innan när vi skulle vara bäst i världen.
Så med landslagskonceptet,
om man inte tar det på allvar, åker man ut.
När vi förlorade 2004, kändes det som att vi svek USA Basketball.
Särskilt vi fyra.
Jag, D Wade, Bron och Melo.
Vi ingick i laget och kände av smärtan av förlusten.
Jag tror att man i början tänkte:
"Internationella spelare är veka.
Amerikanska spelare är tuffa."
Så inser man att de inte är veka.
De är skickliga. De spelar annorlunda.
Vi måste lära oss deras spel och sluta komma med ursäkter,
sluta försöka påtvinga dem vårt spel.
Om vi lär oss deras spel, slår vi dem.
Varken ni eller jag vet allt.
Framför allt vet vi inte om varandras kunskaper.
Träningen handlar om att hamna på samma planhalva.
Det som överraskade mig med Coach K
var att han inte brydde sig om folks cv,
men han gjorde det respektfullt.
Jag har alltid fått fram mina bästa sidor
när jag spelar för nån som utkräver ansvar av samtliga.
-Kom in till vänster! -Ja, kom upp! Japp!
Så här spelar vi i amerikanska laget.
Oavsett vem som spelar i det eller vem som tränar det.
Så här borde amerikanska laget spela.
Bra.
Det var han som sa till oss: "Jag vill inte att ni kommer
utan era egon och er stolthet. Det är de som gör er till er."
Ni måste ge mig de egon ni har
i era nuvarande basketlag.
Ta med dem hit.
Okej? Och sätt det under ett egoparaply.
Jag minns att när jag hörde det
så tänkte jag: "Det är logiskt."
Upp. Ja. Där borta.
Det jag är mest förvånad över är hur väl ni pratar med varann.
Ni samspelar väl mellan övningarna.
Det finns en bra anda som måste utvecklas.
Ni fattar. Fortsätt utvecklas.
Två gånger.
Uttagningarna var galna. Vi bodde på Wynn i Vegas i en månad.
Vi bodde i Vegas i en månad.
Och det var då många av relationerna man ser skapades.
-Hoppa in i bussen. -Jag har familj!
Jag har familj!
-Ta väskorna! -Jag kommer inte på!
Vi var en grupp som spelade kort varenda kväll, 35 dagar i rad.
Man är borta från familjen i 35 dagar,
men det här blir en annan familj.
Det är en annan del av familjen. Det är som att vara hemma.
-Är du med? -Jag är den snyggaste.
De är som mina livvakter.
Nej.
Jag vill hellre att du säger: "Jag har en ring."
Är du med?
Lyssna, för alla er, och det är viktigt,
jag vill att ni lyssnar noga.
I dag har vi människor som representerar oss,
och folk får inte chansen att se upp till dem.
Ni vet inte ens vad de gör.
Coach K motiverar. Det var det han gjorde.
Varje dag kom en ny person och pratade med oss.
Det viktigaste vi ska göra idag är att lyssna
på vad hjältarna har att säga.
Coach K läste vid West Point och älskar sitt land.
Han älskar att tjäna sitt land.
Så mycket av det han pratade om
hade paralleller till hans tid i militären.
Det satt djupt i honom.
Osjälvisk service är det som skapar bra team.
Man sätter nån annans behov framför sina egna.
På planen kan det vara att dyka efter bollen eller ta en tackling.
På slagfältet kan det handla om att bli beskjuten.
Att sätta sitt liv på spel för nån
och vara så pass osjälvisk.
En skicklig spelare
tror att han kan allt själv. Man kan vinna och ta poäng på egen hand.
Coach K menar att man kan göra det,
men man kan uppnå mer med en grupp än vad man kan individuellt.
Det är en militär inställning.
En bomb exploderade och han fick splitter i ögonen.
Hans ögon ser normala ut.
Han har inga ögon. De slets bort
av splittret som gick genom hans huvud.
Han tjänar fortfarande.
Det är en hjälte.
Det berörde mig känslomässigt.
De visade oss vem och vad vi spelade för.
Det här är flaggorna vi hade på våra uniformer i Irak.
Var och en av er ska få en flagga.
Jag hoppas ni kan ha dem på era uppvärmningsställ.
Jag hoppas att ni ska se flaggan när ni tittar ner
och inse att tusentals har offrat sig
så ni kan bli skickliga basketspelare.
Scotty, hör du mig?
Vi hade mikrofoner.
Vi sa småsaker till honom i mikrofonen och pratade med honom från planen.
Blått kommer emot oss nu.
Vita laget måste skärpa sig.
De spelar bättre.
Ni tar på er era uniformer och känner stolthet i det.
Vi tar på oss våra tröjor och känner stolthet
när vi går runt med "USA" på bröstet.
Jag vet att ni är stolta.
Ni är förebilder för många av oss här ute.
Vi säger det inte till er. Ni är förebilder.
Vi respekterar vad ni gör för vårt land.
Efter att ha hört historierna, lät våra spelare öppna sina hjärtan.
Som ett resultat,
blev de USA.
Välkomna till en specialutgåva av FIBA:s VM.
USA tar sitt första steg den här morgonen
i att försöka återta toppositionen i basketvärlden.
FIBA VM 2006 var första gången vi åkte som lag med Coach K
och det var en stor press för oss att behöva kvala in till Peking.
Vi behövde vinna turneringen.
Varje match vi spelar, måste vi spela som ett sprintlopp, inte ett maraton.
Det blir snabba matcher.
Låt oss inte plocka upp dåliga vanor, i synnerhet i att underskatta nån.
En stor sak för USA är att det råder nervositet,
för killarna känner pressen av att representera det här laget
och vinna guldmedaljen.
Det handlar inte om en individ, inte om oss.
Det handlar inte om våra lag. Det handlar om USA.
Vi gör det för alla i USA.
"USA" på tre. Ett, två, tre!
-USA! -Nu kör vi!
Vi var jättebra.
Man kunde se självförtroendet återvända.
De får det att se så lätt ut.
När de är heta, är de riktigt heta.
Vi gjorde vårt jobb i varenda match.
Vi kom ut och vann.
Och vi spelade väldigt bra.
Anthony.
Hur bra har han inte varit?
USA är fortfarande på väg mot finalen.
Men tro mig, det kommer att bli svårare.
Efter 72 dagars tävlande,
hänger det på ettorna i varje grupp.
Ettan USA möter ettan Grekland.
Slarva inte.
Gör som ni har gjort hela tiden.
Låt oss göra det här med stil.
Grekland är Europamästare.
Så skickliga är grabbarna som USA möter.
Jag minns matchen som om det var igår.
De hade en kille, "Baby Shaq".
Och Baby Shaq, Schortsanitis är en stor människa.
Den stora Schortsanitis dunkar!
Och nu är det 36-35!
Under en period, den tredje,
var vi hemska och de var jättebra.
Problemet för USA är att de inte har försvarat pick-and-roll.
-Vilken fin passning! -Vilken passning!
Jösses, så ska det se ut.
De blir krossade.
De slog oss med våra egna anfall.
NBA är nu en high pick-and-roll-liga.
De slog oss med high pick-and-roll.
Diamantidis, en passning inåt för att gå till korgen…
På tv ser det ut som: "Stoppa dem bara!"
Men i realtid är det svårt att se
vad tusan som pågår.
De var självsäkra.
De sköt.
De spelade perfekt.
Vi kom aldrig igen.
Han missar. Det är över. Grekland vinner!
De har besegrat USA!
USA kraschar återigen i semifinalen.
När vi förlorade 2006 i Japan,
var det mitt värsta nederlag.
Man tränar sitt landslag och förlorar.
Alla stod redan i omklädningsrummet efter förlusten
och jag var på planen och vi såg på när de firade.
Det var som:
"Vi kommer aldrig känna så igen."
Vi ville inte ha bronsmedaljerna.
Vi kände: "Vi är bättre än så här."
Det var inte dags.
Man ska inte tro att saker och ting sker på ens egna villkor.
Jag kände mig inte lika usel som när vi förlorade i Aten,
men det var inte dags.
ETT ÅR SENARE
AUGUSTI 2007, LAS VEGAS
Å USA Basketballs vägnar, välkomnar jag er tillbaka.
Förra sommaren gick vi bet på nåt vi ville åstadkomma,
vilket var att vinna VM
för att slippa kvala i sommar.
Så blev det inte.
Vi förlorade 2006
för att vi trodde att vi kände till landskapet, men hade fel.
Vi skulle nu lära oss spelet vi spelade
istället för spelet vi spelade i NBA.
Jag vill bara berätta några saker vi ska göra.
Det var onaturligt.
Matchen var inte naturlig för vårt spelsätt, en annan boll.
Den har 12 paneler, inte åtta.
Man kan passera straffkastlinjen när nån skjuter.
Man kan röra bollen vid korgkanten i OS.
Det är en massa små regler som vi inte var vana vid.
Om du går in i nån eller byter riktning, som de sa i morse,
eller skär ner så här,
kan han kliva in utan en foul. I NBA är det inte så.
Vi måste få en känsla för spelet, en känsla för bollen,
en känsla för domarna.
Vi fick lära oss ett annat spel.
Vi visste att vi behövde äldre spelare.
Därför rekryterade vi Kobe Bryant.
Kobe Bryant.
-Läget? -Hur mår du?
Kul att ses. Välkommen.
Ingen tog med mer bagage till Team USA än Kobe Bryant.
Han hade blivit utstött av ligan.
Han kom in vid en tidpunkt då hans karriär stod vid ett vägskäl.
Han hade kört Shaquille O'Neal, en älskad figur, ur LA.
De ansåg att han sålde ut Shaqs privatliv till polisen.
De tyckte att han var självisk.
Vi måste göra nåt i sommar och skaffa en utmanare.
Jag vill inte vara en enmansshow.
Han krävde ett byte på en parkeringsplats i Newport Beach.
Kobe Bryant vänder upp och ner på NBA:s värld idag.
-Vill du bli utbytt? -Ja, jag vill bli utbytt.
Han vill lämna, han tar tillbaka det och vill tillbaka.
2007 är en intressant punkt i hans karriär.
Han har fått en smäll.
Så Kobe kämpar för att återta sin plats.
Han kämpar för att bygga tillbaka sitt namn.
Han måste visa att han var en lagspelare.
Han måste visa att han var reko.
Ha måste bevisa det här för hela världen.
Vi visste genast hur allvarligt det var.
Och han var alltid allvarlig.
Du träffar inte Kobe, och han är...
"Hej! Jag heter Kobe! "
Det brukar inte vara upplevelsen. Den är snarare:
"Det här är Kobe Bryant."
"Kul att träffas."
Jag tänker: "Fan."
Vi blev förvånade över att han ville vara med i Team USA
efter allt som hade hänt.
Jag tvingar inte fram en relation med nån,
men man känner att Kobe är nån som inte tar tjafs.
Kobe gjorde en intervju,
där han pratade om nåt samtal med ett par NBA-vänner.
Och vi journalister skrattade.
Vi visste att han inte hade vänner.
Kobe hade aldrig jobbat för
att integreras med spelarna i ligan.
De känner sig fortfarande osäkra runt honom.
Jag kände Kobe, men jag kände honom inte.
Man spelar basket mot honom.
Kobe igen! Yessir!
Han är bästa spelaren nånsin.
Och han var nästan oangriplig.
Kob är en kille som… Han är en ensamvarg.
Han kör ensam. Han behöver inte ha nån med sig.
Han är sån och han är bekväm med det.
Jag tror inte att nån accepterade honom så vid den tiden,
och han var nog inte mottaglig för nån på den tiden.
Vid första mötet inför OS 2008, satt han ensam.
Och ni borde tänka på det.
Ni spelar inte bara för Kobe Bryant eller LeBron James.
Ni spelar för vårt land.
Det är en fantastisk möjlighet som ett fåtal människor får uppleva.
Det var liksom: "Du, Kob.
Du är här för att spela med oss och vi med dig.
Vi behöver inte Laker-Kobe.
Är du med? Vi behöver Team USA-Kobe."
Han sa: "Jag fattar. Jag är less på att se er förlora."
Han sa så: "Jag är less på att se er förlora."
-Kom igen. Nu tar vi dem. -Kom igen. Nu kör vi.
-"Tillsammans." Ett, två, tre. -Tillsammans.
Det betyder allt.
Jag har sett fram emot det här ett tag, att vara i den här positionen,
att kunna representera vårt land.
Det är speciellt.
När vi förlorade 2004, var det ett hårt slag för oss.
Det här är en sport som vi har dominerat i åratal.
Jag anser att det fanns nåt väldigt vackert med att vi förlorade.
Det betyder att spelet har växt
och många länder spelar på en hög nivå.
Samtidigt var det: "Okej. Det är vackert.
Nu vill vi ha tillbaka den. Ge hit den."
För oss var det en chans till revansch.
Vi ville visa världen
att vi är bästa basketnationen.
Jag kom till Kobe på första träningen och såg honom.
Han sa: "Jag är glad att du är här. Du ska få se nåt.
Du får se USA bli bra igen.
Det är min utmaning. Det är större än nåt annat jag gjort."
Det här var början på andra kapitlet i Kobe Bryants liv.
Det är första träningsdagen.
-Stanna där borta. -Kom igen!
Efter 30 sekunder
har vi en boll lös.
Han dyker ner på golvet.
Kom igen, Kob! Yessir!
Här kan man snacka om förebild.
Det var stort.
Inkommande! Hjälp den!
De dök efter lösa bollar. De tog returer.
De spelade försvar. De störde folk.
Allt det började med Kobe Bryant.
Jag växte upp utomlands och har förståelse för
passionen de spelar med där
och vikten av att slå oss.
Vi har aldrig tränat så här.
Killar från andra länder
anser att vi visar upp spelare som tar poäng
och gör mycket offensivt, men undviker smutsgörat.
Eftersom vi alla är stjärnspelare, gör vi inte grovjobbet
för att vinna konsekvent,
och jag tror att det är det som kommer att få oss över puckeln.
Kom igen, Kob…
Han måste visa grabbarna att han satsade allt
och sättet att göra det var att spela försvar.
Ta dem, Kob!
Det var hans sätt att säga
till teamet: "Man kan prata om saker,
men att utföra det
är det viktigaste."
Vi var i Vegas.
Vi tränar och vill vi gå ut.
Så vi alla går ut.
Alla utom Kob.
Vi var nog på Club Tryst eller nåt.
Vi är klädda så här för att imponera.
Flugan på. Vi hade kul.
Det var så kul.
Vi kom tillbaka runt kl. 05.30 eller 06.00.
Gissa vem som var på väg till gymmet?
Kobe var i lobbyn med sin väska och sina skor,
sina tyngdlyftningshandskar.
-Vi skojar.:"Vart fan ska du?" -"Vart ska du?"
-"Jag går ner." -"Jag ska till gymmet."
Och jag tänkte: "Vad fan?"
Den jäveln Kobe var redan dränkt av svett.
Vi tänkte: "Ja, han är annorlunda."
"Klockan är fyra."
"Jag ska sova. Vi ses på träningen."
När vi går i hissen säger vi:
"Hörde du det?" Vi alla pratar om det.
"Killen är hängiven."
Plötsligt går det från bara Kobe klockan 05.30,
till LeBron och D Wade.
I slutet av veckan gick hela laget upp varje morgon
och följde Kobes schema.
Det var en dominoeffekt.
När man ser de stora där inne som leder packet,
tänker man: "Jag tänker haka på dig."
Han skapade det. Han sökte det.
Han ville se vem som skulle hänge sig.
Jag ska vara ärlig.
Jag gick inte klockan halv fem. Det är för tidigt.
Men vi började gå ner dit för frukost och för att lyfta vikter.
Vi lyfte, åt och sen var det träning.
För Kobe var han den bästa spelaren,
men nu kommer LeBron James, Carmelo Anthony.
De var på uppåtgående.
Hur hanterar du det?
Och hur leder man ett team
när man är alfahanen?
Vid den här tiden pågår en debatt i varje frisersalong över hela landet
och varje hushåll: "Vem är bästa spelaren?"
LeBron är den mest dominanta spelaren i spelet just nu.
Mest dominanta spelaren.
Vem ska ta bollen i slutet av matchen?
Kobe. Absolut.
Jag säger LeBron.
-Vem har flest assist? -Rich.
Vem har flest returer per match? Vem har flest steals?
-Kolla statistiken. -Googla "mest värdefulla spelare".
Dessa två har utmärkt sig sen high school.
Det är ofta som media ställer dem mot varandra.
"Vem är si? Vem är så? Vem är bäst?"
Jag hör snacket. Ja, det är spännande.
Som barn ville man se jämförelserna.
Man ville se Magic och Bird. Man ville se Michael och Magic
Man ville se matchningar, för de är intressanta.
Vem är bäst i världen? Är det Kobe? Är det Bron?
Jag hörde det och funderade på det.
Som alfahane har man det alltid i bakhuvudet.
"Jag vill bli erkänd som bäst i spelet."
Alla måste se till att deras relation funkade,
för om det inte gjorde det, skulle inget av det här funka.
Coach K var duktig på att hålla det tävlingsinriktat,
men på rätt nivå.
Man måste sära på bockarna.
Håll isär tjurarna om vi ska få en bra träning.
Man kunde ha väntat sig att de skulle bli tjafs,
men killarna var fantastiska ifråga om att utveckla en relation.
Humor spelade en stor roll i det hela.
Det är du, nummer 10,
från Philadelphia-Italien.
Jag förstår att Kobe är allvarlig när det gäller arbete,
men han vill också le och känna sig accepterad, så…
The Marksman-Mamba Kobe!
Okej!
Jag kallar mig inte för komiker,
men han har alltid garden uppe.
Det var en lättnad för hela laget och programmet
att se honom i annan dager.
Jag pratade med en kille från Kroatien som sa
att om Dwight kommer till Atlanta, får han spö.
Han är så rolig.
Men jag menar oavbrutet. Det tar aldrig slut.
Pang, pang! Speldags!
Det är kul för mig att vara med och se den typen av entusiasm,
för vi har båda samma passion. Vi visar det på olika sätt.
-Kom igen! -Du ensam. Blockera höger!
Jag använder rösten.
-Kobe säger inte mycket. -Jag säger inget.
Ja, han pratar inte mycket, men jag pratar mest.
Men kombinationen är en fara för motståndaren.
Du är helt ensam, Mike! Ner!
Ni vet vad han gör på planen vad gäller exempel.
Skugga!
De spelade så vackert med varann,
och vi fick två alfahanar på toppen av sina karriärer,
som inte brydde sig om vem som var alfan.
Så sällsynt.
Kör!
Tillbaka till dig!
Och ett, Bron!
Bättre på plan.
De visste att nyckeln till teamet var
hur deras relation var och hur den uppfattades av alla.
-Så är det. -Är det så?
Så är det.
Det kommer att finnas folk i 50 delstater som tittar på er.
Det kommer att finnas barn, folk överallt som vill vara stolta
över er alla.
De är inte Lakerfans eller Cavalierfans.
De är USA Basketball-fans.
Förstå det ansvaret.
Jag tänker inte förlora.
Jävlar.
Jag tänker inte förlora.
Inte med den här på mig och vid den här tiden i karriären.
Ni får skjuta mig.
Det är så jag vill att ni ska spela.
Jag är farfar. Jag har fem barnbarn.
Nån gång i livet
får ni artificiell höft eller knä,
ni kommer att tappa håret.
Ni går med påse på magen
och ni har ett barnbarn i knäet som säger:
"Du, Poppy" eller "Farfar."
-"Ja?" -"Var du inte med i OS?"
-"Jo." -"Vad gjorde du?"
"Vi förlorade mot det grekiska laget."
"Var är farmor?"
Las Vegas, Nevada, Ljusets stad.
Tio lag kommer till stan och jagar mer än bara tur.
De letar efter nåt värdefullt och ser fram emot nästa sommar.
Det man spelar om: två platser i kommande OS.
Ikväll är första matchen,
första steget i den riktningen.
Och vi är klara. Så det är början på en lång resa.
-"USA" på tre. Ett, två, tre. -USA!
Då kör vi.
Jag tror att LeBron… Herregud!
Kobe Bryant!
Väderkvarnen.
Blockeringen i andra änden av LeBron James!
Här är han med Jason Kidd.
-Han använde brädan. -LeBron James gör mål!
Bra lagarbete i dunken!
Kobe Bryant, stannar uppe och den är i!
Kobe går till linjen med en chans till trepoängsspel!
Han är fantastisk!
Det är här vi spränger spelet. Vi får inte ge vika.
Tio minuter!
Som de har spelat tillsammans, helt osjälviskt,
bollens rörelser…
Det här laget är ostoppbart.
De avslutade perfekt i FIBA Americas.
Det är slut. Guldmedaljen tillhör USA.
Jag tycker att de ska vara glada och stolta.
De gjorde vad de ville göra. De är på väg till Peking.
Och världen, se upp. USA gör en markering.
Okej, bra jobbat.
Bra jobbat, allihop. Vi ska till Kina.
De har absolut självkänsla.
Det blir viktigt att bevara det här i ett år framåt.
Det är nyckeln. Sen finns även det okända.
Vem som kommer att vara där, vem som kanske inte är där.
Man kan inte förutspå fysiska problem.
Dessvärre kommer sånt inträffa under en lång NBA-säsong.
APRIL 2008, MIAMI, FLORIDA
Här kommer han!
Dwyane Wade, två till!
Han har 55!
Åh, Wade, vilket spel!
Wow.
Vid den tiden,
var nog Kobe, LeBron och jag bästa spelarna i NBA.
Här kommer han!
-Ja! -Han gjorde det igen!
Är det Wade där borta?
Man ser hur armen sträcks bakåt.
Kara Lawson på sidlinjen säger att det är en axelskada.
Så jag fick en allvarlig skada,
och det tog mig ett tag att bygga tillbaka
till samma läge och många trodde inte på det.
Ingen trodde att jag skulle vara med i OS,
för jag läkte inte som jag borde.
Sen hade jag knäproblem, så jag opererades på båda.
Wade rehabiliterar sitt opererade knä hemma i Chicago.
Övningarna är enkla och styrketräningen är intensiv.
Dwyane var viktig för mig.
Wade har gått från NBA-mästare till att missa mycket speltid på planen.
Nu försöker han inte bara komma tillbaka.
Wade siktar mot en plats i USA:s OS-lag i sommar.
Coach K ville definitivt ha mig med i laget.
Men Jerry Colangelo hade lite frågor.
Jag delade mina tankar med dem.
Jag pratade om när han kom in i ligan.
Han var hungrig och etablerade sig.
Men för mig, på avstånd,
kände jag att det saknades.
Han var inte samma kille.
Man ser uppgången och sen skada. Och låt oss vara ärliga:
The Heat sög året innan
och även året innan dess.
Jag menar, de hade det tufft.
De var tvungna att komma till Chicago, se mig öva, se mig träna.
Prata med min tränare.
Jag fattade, men jag var sur,
för det var en del av min oändliga historia
om att inte känna sig uppskattad.
Man är bortglömd.
Så det var bara en del av "Okej, nu kommer det."
Det var samma sak i skolan, high school, NBA, OS…
Samma sak.
Jag försöker bara komma tillbaka till där jag var.
Men jag sitter bara och undrar: "Okej, var passar jag in?"
Jag visste inte om jag passade in längre.
JULI 2008, LAS VEGAS
EN MÅNAD TILL OS I PEKING
Jag trodde inte att D Wade skulle spela 2008.
Sen dök han upp med nummer nio
och skalligt huvud.
Jag tänkte: "Okej. Är det här vad vi gör här?"
Det här är killar som hängav sig att var del av laget från början.
Det här är laget som ska åka dit.
Det är laget som ska återföra USA till toppen.
Ögonen hitåt.
Man måste veta vad man vill,
och ibland måste man se det och se det varje dag.
Vi ska ge er anteckningsblock.
Och första sidan i anteckningsboken blir det här.
Guldmedaljen.
Det är vårt mål.
Guldmedaljen.
Har nån av er andra tränare eller nån?
Vi är laget utan ursäkter.
Jag är skyldig till det ibland.
Jag sitter hemma och säger: "Om jag hade Dwight Howard i mitt lag,
eller Carlos Boozer, eller Chris Paul som point guard,
då hade jag vunnit NBA."
Nu har jag alla i laget. Vad är min ursäkt då?
Har vi alla en ursäkt? Det har vi inte.
Det här är allt vi alltid har drömt om.
Att ha killen bredvid dig och vinna nåt.
Jag har ingen ursäkt.
Ingen av oss.
För mig var OS och basket alltid viktigt
på grund av vad min pappa gick igenom 1972.
Att växa upp med varenda OS-cykel,
med berättelser vart fjärde år
om matchen i München.
49-48. Tre sekunder på klockan.
Doug Collins skjuter två fouler.
Stämningen är vild här.
Doug Collins har kanske vunnit matchen.
Vilken avslutning! USA…
…vinner sin åttonde guldmedalj i rad.
Nu får vi höra att resultatet inte stämmer.
En kille från läktaren lägger på mer tid på klockan.
Det är tre sekunder kvar.
Klockan säger tre sekunder.
Ryssarna har tid att ta till sin store man, Alexander Belov.
De ska försöka.
Alexander Belov!
Och nu är det över.
Pappa sa att Coach K hade frågat om han ville tala till laget.
Coach K insåg nog att han, mer än nån annan,
kunde lägga fram vad det innebar att spela i OS.
Tro mig, när jag gick in i rummet,
bultade hjärtat.
Jag var nervös.
Jag visste lite om det,
men inte hela historien om hur vi blev lurade i OS.
Jag pratade från hjärtat om min erfarenhet år 1972.
Och jag sa: "Jag vill att ni ska höra nationalsången.
Det är den sista sången jag vill att ni hör."
"Jag vill att ni går upp på podiet och hämtar guldmedaljen.
Det blir ett evigt, oförglömligt ögonblick.
Ni blir för evigt förenade av lycka.
Mitt team är förenat i smärta. Jag vill att ni ska slippa känna så."
Man blir sammansvetsad när nån kan dela sin smärta,
när man förstår vad han har genomlidit.
Det var inget som försvann och glömdes bort,
utan han tänkte på det dagligen.
Många av dem hade en koppling till mig.
Jag hade koppling till LeBron. Jag kommenterade hans första match i NBA.
Jag kommenterade hans första två.
Kobe Bryant, jag lekte med hans pappa.
Jag gick tillbaka till årsboken från 1978-1979 och fotade den.
Baby Kobe sitter i pappas knä.
Min dotter föddes det året.
Jag hade band till de här grabbarna.
Så det var personligt för mig.
Hej, grabbar.
Jag vill visa er nåt.
Det här blir vår låt,
med en av världens bästa artister som sjöng den 1983.
Coach K sa att de ville att vi skulle höra nationalsången.
Oh, say can you see
Det var Marvin Gayes nationalsång.
By the dawn's
early light
För mig är det den bästa nationalsången som finns.
Alla hade gåshud.
Jag glömmer det aldrig.
The star-spangled…
När man är yngre och spelar basket,
…banner…
förstår man inte historien så bra som man borde.
Ibland, som afro-amerikaner,
måste vi förstå vad som krävdes för att hamna där vi är idag.
And the home…
Och vi måste förstå människorna som offrade sig för oss.
…home of the brave
Okej, hit med den. En i taget.
-"USA" på tre. Ett, två, tre. -USA!
PEKING 2008
Välkomna till Peking, öppningsceremonin för sommarspelen 2008
Ögonblicket är inne.
Kinas och världens fokus ligger på Nationalstadion.
Hör det väldiga välkomnandet för USA-laget.
Kobe Bryant, NBA-stjärnan, hoppas kunna leda Redeem Team.
Dwyane Wade precis framför honom, från Miami Heat.
Jag minns promenaden.
När man går, skriker alla. Man försöker vinka.
Jag minns bara att Kobe gjorde så här mot folk…
Normalt sett är OS-laget en stor grej vart vi än går.
Vissa spelare är mer populära än andra, men det är ändå OS-laget.
När vi kom till Kina var det inte så.
Det var "Kobe, Kobe, Kobe".
Kobe!
-Vem är din favorit? -Kobe.
Åh, Kobe Bryant.
Kobe är bäst.
Kobes kändisskap var som Michael Jackson på turné.
En tjej svimmade framför oss när hon försökte nå Kobe.
Kobe!
Det är lite överväldigande och pinsamt, ärligt talat.
Jag försöker bara smälta in och böja ner huvudet.
Jag vill bara vara en del av mixen, men det är extremt speciellt.
Det stod tusentals fans och väntade vid hotellet.
Kobe!
De kunde inte komma nära,
men väntade på att fota vår buss
för de visste att Kobe var där.
Kobe!
MVP!
Folk blev galna över honom. Kina älskade honom.
Jag insåg nog att hans ansvar var större än bara mot Lakers.
Det var större än gentemot NBA. Det var för landet.
Kobe Bryant, LeBron James och USA
möter Grekland.
Den här blir extra viktig för det var 2006
som USA besegrades av Grekland i semifinalen.
Då fick de nöja sig med bronsmedaljen.
Det sved för många spelare.
Det här laget hade slagit oss två år tidigare.
Vi kallades "The Redeem Team". Dags att ta revansch nu.
Vi är redo att köra.
Det grekiska laget har spelat ihop i många år nu
och de har blivit väldigt duktiga.
Snyggt av Spanoulis, som är vänsterhänt, men använder högern.
Och Grekland börjar bra.
Bra passat och Fotsis på mål.
USA bryts ner defensivt
tidigt i första perioden.
Chris Bosh kommer in.
En kille som jag visste att jag måste göra nåt
för att bevisa mitt värde i laget.
Jag ansträngde mig mer för att vara försvarare.
Chris Bosh, utmärkt försvar som tvingar fram turnover.
Paul, vilket snyggt spel.
USA har jämnat ut matchen.
Försvaret skapar anfall.
Där är Wade med en steal.
Här är LeBron James och slamdunk!
Spanoulis blockerad av Bosh!
Spanoulis blockerad av James!
Retur. Zisis blockerad av Bosh!
Blockerad av James igen!
James hittar Bosh…
Räkna och foul! Wow!
Ännu en steal av Wade.
Utmärkt försvar, går in hela vägen!
Dwyane Wade med en spektakulär passning, sen avslutar Kobe Bryant!
Där har vi turnerings spel.
Och USA klarade sitt första riktiga test här i Peking.
En dominerande seger mot ett bra lag från Grekland.
Vårt mål var att vinna respekt hemma
och respekt från världen.
Vi tänkte inte bli de fula amerikanerna.
Det handlar om respekt för motståndet. Vi vill vinna. Vi vill pressa.
Man vill inte skämma ut dem. Det är respektlöst.
Det här är en fantastisk arena
för världen att se vilket underbart spel det är.
Det tjänar inget till att gå ut och konfrontera folk.
Det var två lag som spelade hårt, älskade spelet och gjorde vad de gör bäst.
Det är vad OS handlar om.
Det var annorlunda att vara i Olympiska byn.
När man satt i den här enorma kafeterian,
och såg sig omkring, satt några av världens bästa inom sina idrotter där.
Så för mig är det ännu mer speciellt än
att var i LA och se kändisar vandra runt,
för det är idrottsmän emellan.
Jag förstår vad de har utstått för att nå hit.
Det finns mycket ömsesidig respekt och beundran.
-Tack. -Ingen orsak.
-Kom igen. -Inga problem.
Vi var skyddade 2004
och fick inte den riktiga OS-upplevelsen.
Så vi gick på så många evenemang vi kunde.
Vi ville komma ut.
Det var en annan sak att bocka av.
"Vi måste ändra kulturen vid OS och hur vi uppfattas."
Hela laget gick eller några i grupp
för att vara runt de andra atleterna.
USA!
Vi är bara fans som hejar på våra amerikanska atleter.
Det är en härlig känsla.
Det var coolt att ha ett schema också.
"Jag ska se Michael Phelps simma."
Michael Phelps.
Det var fantastiskt att se honom och se honom dominera.
Vi ville själva få stöd.
Vi ville göra samma sak. Vi ville stötta dem.
Vi ville bygga nån sorts kamratskap som USA.
Det är nåt speciellt att se nån som är skicklig i en annan sport.
De är duktiga på sin sport. De ser skicklighet.
Jag tror att det gjorde våra killar bättre förberedda inför sin tävling.
Och nu är det dags för SPELET i stora bokstäver i detta OS.
Imorgon, kl. 16.15, live på RTVE,
titanernas sammanstötning, de bästa inom basket:
Spanien mot USA.
Spanien är världsmästarna. Vi är båda obesegrade.
Det här är spelet som alla väntade på.
Du och Pau då?
Din och Paus relation?
Vi är som bröder. Vi står varann nära.
Jag är glad att han spelar bra.
Vi är väldigt tajta. Det är svårt att tävla mot honom.
Precis före matchen kom Kobe till mig när de besökte byn.
Jag minns det väldigt tydligt.
Min storebror kom för att träffa mig med mina lagkamrater.
Alla sa: "Wow, Kobe är i vår lägenhet. Så coolt."
Jag tror att det kan ha varit en del av hans strategi
att mjuka upp mig.
Nu är det dags för USA att möta
vad många känner är deras tuffaste fiende i detta OS:
Spanien. Båda lagen har 3-0 i poäng. De bästa lagen.
Båda är guldmedaljhopp.
Kob sa att han skulle sätta tonen i början av matchen.
"Jag tänker ramma Pau rätt i bröstet."
"I första spelet rammar jag Pau."
Vi tänkte: "Va?"
"Du är galen. Det är din lagkamrat. Så kan du inte göra."
Han sa: "Första spelet. Jag vet hur de ska göra.
Pau blir sista försvaret."
Han sa: "Jag springer igenom den jäveln."
Jag lovar, första spelet i matchen…
Kom igen, Kob!
Vi bara…
"Herrejävlar."
Han sprang rakt på mig
och försökte ta sig igenom mig.
Det var ett budskap till mig och till sina lagkamrater.
"Det här må vara min bror.
Vi spelar ihop, står varann nära.
Men jag vill bara vinna."
Jag står framför honom och han bara…
Hallå!
"Nej, han är inte min lagkamrat just nu."
"Han kan dra. Upp med dig."
Jag älskar energin. Vi behöver den.
"Gjorde han så mot sin lagkamrat?"
Herregud.
"Vi kan inte förlora matchen. Vi ska spöa skiten ur Spanien."
Kobe Bryant.
Trean sitter.
Alley-oop till James!
Bra pass! Paul till Howard,
De sätter utropstecken på en fantastisk seger.
I den stora matchen mellan de två bästa var det ingen tvekan.
Det var bara USA.
KVARTALSFINALER
Det är USA mot Argentina.
Vilken matchning vi har. Först på grund av hämndfaktorn.
Återigen, USA i samma läge 2004
förlorade mot Argentina i semifinalen.
Och USA tar inte hem guldet i Aten.
Se på besvikelsen i USA.
Argentina går vidare till finalen.
USA spelar om brons.
Alla vi fyra var säkra på vinst i den matchen.
Jag, D Wade, Bron, Melo sa:
"Vi vill vinna matchen. Dominera, oavsett vad."
Ja, vi vill slå dem. Vi måste hämnas på Argentina.
Jag fick rapporten om andra laget.
Jag tittar igenom scoutrapporten
och Manu Ginóbilis namn kommer upp.
Om Ginóbili sa media 2008
att han troligtvis var bästa shooting guard i världen.
Jag minns att inför matchen mot dem,
körde vi vår film och Coach K har en film om Ginóbil.
Det är vår film.
Manu, runt försvaret, på Skinner.
Med vänster hand från glaset.
Snyggt av Ginóbili!
Släpper en trea. Det är en Manu tres!
Ginóbili vet hur man gör mål. Slå till!
"Kan du stänga av skiten?
Vi vill inte fortsätta se skiten."
Och Manu igen!
Sen kommer vi till matchen. Coach K har skrivit ut papper
och lagt på allas säten.
Olika citat om Ginóbili.
På min står: "Manu Ginóbili, näst bästa shootingt guard i NBA."
Jag blev galen.
Jag kan ge dig Kobe. Men jag ger dig inte Manu.
Nu behöver jag bara lite Manu. Jag behöver lite matchning.
På Kobes plats la han ett citat
om att Ginóbili var världens bästa two guard.
Och man såg honom gå från Kobe Bryant till Black Mamba.
Sådär.
Vi kramades och han sa: "Hörni, jag tar Ginóbili.
Den skiten tar slut idag."
I den matchen var vi redo.
Det var matchen som Kobe var mest redo för.
Utmärkt försvar av Kobe Bryant.
Det här är spelet i spelet här.
Här är Jason Kidd. Han har inte missat ett skott.
James kommer in, upp och under, vänsterhänt, fint spel.
Carmelo Anthony sätter den.
Vi krossade dem.
Kobe Bryant hänger i luften och bankar in den.
Ginóbili blev skadad.
Och det här är ett dåligt tecken för Argentina.
Ginóbili går till Argentinas omklädningsrum.
Istället för att gå vidare, var det nästan som:
"Nu har vi den." Det blev en jämn match.
-Delfino med avlämningen till Scola. -Scola lägger in den!
Och det är ett sexpoängsspel.
Vi var så uppspelta över Manu.
Sen klev Manu av och det blev…
Luften gick ur oss i stunden.
De låg efter med 21 i andra.
Sedan dess, utan Ginóbili,
har de plockat 27 mot 12 mot USA.
Det sista vi ville var att Manu skulle lämna med en skada.
Vi vill dominera alla på planen,
men vi ville ha dem med styrka.
Snygg, öppen passning! Bra rörelse!
Anthony missar. Bosh följer upp.
Paul, snyggt inåt. Dwyane Wade avslutar.
De håller emot, trots att Argentina ger allt
för att komma igen.
De är 36 timmar bort från att spela för vad de drömde om,
vilket var guldmedaljen.
Nu kör vi. Som jag sa, Kobe Bryant fyller 30 idag.
Vi sjunger för honom på tre.
Kobe sa till oss: "Nej, gör ingenting.
Jag vet att ni planerar nåt."
Ett, två, tre.
Ha den äran idag
Ha den äran, kära Kobe
Mamba
Ha den äran idag
Tack!
Han hade alltid en mur mot folk.
Han tävlade mot alla.
Man märkte att han var jätteglad för att vi gjorde det.
"Wow, de har verkligen öppnat sina armar för mig."
Födelsedagsfirandet förstärkte det.
SPEL OM GULDET SPANIEN - USA
Välkomna tillbaka. Tiden är inne.
Nu ska vi till Olympiska basketstadion,
match om guldmedalj.
USA förbereder sig för Spanien.
"USA" på tre. Ett, två, tre.
-USA! -Nu kör vi.
Hej, allihop. Idag ska vi kröna en ny olympisk mästare
i herrbasket.
USA står obesegrade i Peking.
De har vunnit med över 30 poäng per match.
Det betyder inget om inte Mike Krzyzewski och hans lag
besegrar Spanien,
som många anser som näst bästa laget.
Många spelare på spanska listan har erfarenhet av NBA,
ledda av Pau Gasol och hans lillebror Marc.
Vi är här, vi har en chans. Nu gör vi det här.
Det handlar bara om att vara aggressiv,
inte vara rädd, attackera dem, chocka dem.
Senast de här lagen möttes,
blev Pau Gasol golvad av Kobe Bryant
i första spelet i första minuten.
Han sa att Bryant visade sin tävlingsanda
och säkert skulle göra om det idag igen.
Vi visste att det skulle bli en hård kamp,
eftersom det blev utklassning första gången.
Vi måste vara alerta.
Det var bokstavligen vårt åtagande tre år tidigare
att nå hit.
LeBron James sänker trean som inledning på matchen.
Rubio…matar fint till Gasol.
Spanien har ledningen.
Jiménez får en foul på väg till korgen.
Det blir LeBron James andra foul.
En viktig foul. Man får bara fem.
LeBron James får två snabba fouler.
Vi har pratat om honom som katalysatorn för försvaret.
Han är den känslomässiga ledaren.
Mike Krzyzewski tar en risk här.
Han låter LeBron spela med två fouler.
Här är Kobe med en trepoängare. Det är hans andra.
Vi har redan sett USA:s båda ledare
med ett par dåliga fouler.
Ingen bra start av USA
med sina två ledare på bänken med fouler.
Första halvleken var ojämn på grund av fouler.
Nu fick andra spela mer och de spelade andra roller.
De tar in Dwyane Wade
och Deron Williams lite tidigare än väntat.
Ibland känns det som att man redan har testat nåt.
Jag visste att jag skulle få en stor match i sinom tid.
Wade till korgen, går in, vackert drag.
Där är Wade med stealen.
Både jag och Kobe fick två tidiga fouler.
Det gav plats åt D Wade.
Wade…träffar tre.
Där är Wade, ännu en steal.
Inväntar perfekt och avslutar i andra änden.
Arton poäng från bänken.
Om du tar D Wade från bänken,
har du världens bästa lag.
Jag fick chansen i OS att hjälpa laget hålla hoppet uppe
tills våra bästa kunde komma ut på planen igen.
Paul kastar framåt. Kobe Bryant, upp och in.
Snygg matning och otroligt avslut.
Vi träffar dem med kraft.
Men de faller inte.
Där är Fernandez. En trea.
Två minuter kvar. Fernandez…
Hur lägger han i den? Han dribblar, en mot en,
och regnbågen kommer ner.
Det är så man upprör.
Att skjuta bra och sätta treor som man annars inte sätter,
ta poäng på returen,
och pressa USA.
Som idrottare älskar man såna stunder. Man måste göra det.
Wade för tre…igen!
Där slutar en galen första halvtid.
Dwyanes poäng under första halvan höll oss flytande.
I en internationell match vill man ta ledningen snarast.
Men vi lyckades inte dra ifrån dem.
USA leder mot Spanien med 69 mot 61.
USA försöker komma igen efter besvikelsen i OS 2004.
Kanske de näst sämsta OS för USA i herrbasket.
Nummer ett måste vara i München år 1972.
Doug, du var med i laget som spelade mot Sovjet
i guldmedaljmatchen.
Och ett par personer vill vinna matchen för det laget
och för dig. Din son Chris, assisterande coach.
LeBron James sa också igår
att du pratat med laget om hur man representerar landet,
och vad det innebar att vara en olympier. Han vill också vinna för dig.
Det var snällt av LeBron. Jag pratade med teamet.
De är 20 minuter från slutsignal.
När USA kommer ut, känner man det spända läget.
De vet vad som står på spel.
Gasol mot Howard.
Skottklockan på fem.
Gasol med vänster hand.
Och plötsligt är det ett fyrapoängsspel.
När man närmar sig slutet och håller sig inom skottavstånd,
då har man en chans.
Nu kan man verkligen vinna.
Låt oss höja tempot.
Snyggt skott av Navarro.
Navarro gör om samma sak igen.
Spanien skjuter 60% från planen, och är tillbaka inom fyra poäng!
Jag visste att vi hade en chans,
en möjlighet.
Alla såg att vi hade en legitim chans.
Spanien har förtroende just nu. USA har låtit dem hållas.
Och USA är pressade nu.
Där är Navarro, insida… Gasol.
USA kan inte stoppa Spanien som Spanien kan stoppa dem.
James till korgen. Räkna och foul!
Snabbt ner.
Frenetisk energi.
Båda lagen dyker efter lösa bollar, en guldmedalj står på spel.
Spanien inom sex. De måste gilla sina chanser.
Målet för Deron, CP och mig var:
"När vi kommer in, måste vi ge laget en annan känsla och annan look."
Här kommer Chris Paul.
USA försöka pressa igen.
Wade, snurrar. Svårt skott.
Wade, väcks till liv igen och det är tio poängs ledning.
Bosh till Williams.
Deron Williams sätter den.
Vem spelade ingen roll.
Den killen hade 15, den 12… Det spelade ingen roll.
Nu vinner vi.
Mike Krzyzewski, uppenbart orolig,
Det är sista minuten i tredje perioden i guldmedaljmatchen i Peking.
Alley-oop till Gasol! Vilken match för Navarro!
Anthony kör för tre.
Den sitter. Poäng av Carmelo Anthony.
Tredje perioden lugnar sig.
Navarro. Williams gör ett bra jobb.
Han tar sig förbi. Vilket skott från Navarro
när tredje perioden slutar.
Mitt budskap till killarna var: "Fokusera på nästa period.
Oroa er inte för poängen.
Sluta tänka på det. Tänk på spelet.
Jag vill inte att ni ska tro att Spanien kommer att lägga sig
eller försvinna. Det gör de inte."
Rudy Fernandez, en stor gnista för Spanien, kommer in.
Han spelar med fyra fouler, en från att bli diskvalificerad.
Vilken passning!
Och Gasol med målgången och vi har ett fempoängsspel.
Carmelo Anthony försöker en trea. Det går inte.
USA sätter en av sju från tre under andra halvlek.
Fernandez sätter upp en trea. Den går i!
Tvåpoängsspel!
Time-out, USA, medan Spanien stormar tillbaka.
Spanien, ville sätta USA i ett tillstånd
för att känna pressen.
Vet ni vad? USA känner stor press just nu.
Det är ett tvåpoängsspel.
I deras karriär är jag inte säker på att det skulle bli ett mer spänt
ögonblick än OS med två poängs skillnad.
Det verkade som om världen rasade in över oss.
Vid timeouten var jag redo att säga vissa saker,
och då började spelarna prata.
Och Kobe och Dwyane och de som pratade sa:
"Vi fixar det här. Det är lugnt."
De var byggda och redo för det ögonblicket.
Spanien har inget att förlora.
De är lösa. De är fria. USA måste omgruppera
dessa sista åtta minuter och 13 sekunder.
Det är en match.
Det betyder många spelare här som är nervösa.
Och jag vet att de känner pressen mycket mer än jag.
Jag är redo.
Wade till Kobe Bryant.
Bryant driver på, svårt skott, och sätter den.
Kobe Bean, Mr Fantastic, kommer för att rädda dagen.
Kobe Bryant mister bollen till Rubio. Kobe tar tillbaka den.
Invändig passning till Howard.
Ledning med nio och 6:45 kvar att spela.
Vem har varit med i alla spel? Alla tre? Kobe Bryant.
Han satte det stora skottet och han har två assister.
I den här 7-0-sträckan.
Det här har känts som en stor kamp.
Vi kunde ha spelat hela kvällen, och haft nio övertider.
Reyes, returen. Tillbaka till Fernandez, en till vidöppen.
Och den går ner!
En viktig poäng för Spanien från Fernandez.
Man styr inte över kroppens reaktion. Jag var nervös.
98-92, tre till. Kobe Bryant fixar det!
Det var som världens bästa basket.
Fernandez driver på!
Vilken slam och foul!
Rudy Fernandez!
Vad sägs om Rudy Fernandez och avslutet?
Jag vill inte säga att jag var nervös,
men jag tänkte:
"De jävlarna försvinner inte."
Fem poäng, 104-99.
Tillbaka till zonförsvaret.
Vem ska sänka den för USA?
Av nån anledning, när stunderna kom i slutet av matcherna, jämna matcher,
där viktiga poäng behövde göras,
så stängde man bara av. Publiken försvann.
Jag körde genom zonen och träffade Kob.
Kob körde en jab.
Kör för tre…
Den sitter!
Han vände sig om och gjorde…
Kobe bara…
Man kan njuta av stunden. Man kan se sig omkring
och låta allt sjunka in.
Och njuta av det.
Finns det nån i NBA som älskar dessa stunder mer än Kobe Bryant?
Det här kan bli ett stort fyrapoängsspel.
Inte bara det, utan Rudy Fernandez får lämna matchen.
USA får lite andrum,
men de lyckas inte dra ifrån Spanien.
Det står 108-99.
Tre minuter kvar i guldmedaljmatchen.
Navarro, löpare, släpper in den igen.
I slutet av matchen måste vi vara strategiska.
Vi måste använda det vi har här ute.
Och man ser bara… Man ser bara spelnivån bli allt bättre.
Navarro igen, den här gången till Jiménez.
Öppen trepoängare! Den sitter!
Tillbaka till fyra poäng.
Spanien klättrar tillbaka.
Självförtroendet kommer ur det ögonblicket.
Att veta att man inte är perfekt i dessa ögonblick,
men om man inte är rädd, så klarar man sig.
Dwyane Wade vill driva. Paul gör det och likaså LeBron James.
James inne, ut till Wade. Hans trepoängare…
Den sitter!
Det är jämnt i slutet. Det är 111-104.
Jag minns att jag satte den
och det kändes otroligt inombords.
USA leder med sex poäng när 1:20 kvarstår.
Spanien stannar i zonen.
Paul till Bryant. Bryant söker en öppning.
Han drar. Rullar in!
Kobe Bryant får ner den. Det är en åttapoängsmatch.
Matchen var över. Vi vann precis en guldmedalj.
Folk börjar sjunga "USA" här
på olympiska basketbollstadion i Wukesong.
Det är en av de bästa matcherna nånsin.
Snart blir det firande.
Och amerikanska herrarna tar guld återigen!
Efter besvikelser 2002, 2004 och 2006.
Och spelarna kommer för att omfamna den före detta olympiern,
vår man Doug Collins, i ett känsloladdat ögonblick.
Inte bara för det, utan även för din son Chris, som är coach.
En speciell dag för familjen Collins.
En speciell dag för USA Basketball.
Jag väntade mig inte det, men de kom till bordet.
De hade blommor eller vad de får.
De bad mig komma ut och de hängde sina guldmedaljer runt min hals.
Alla log brett och man tog ett foto.
Häromdagen tog jag fram bilden
för Kobe stod bredvid mig.
Var är flaskorna? Var är flaskorna? Var är de?
Var är de?
Guld! USA, raring!
Yessir!
Bra jobbat, CP.
Yessir!
Store man!
-Vem är det? -Nej!
-Jag sa ju det. -Han körde Koben!
Vårt rykte som amerikaner är superstjärnor som går sin egen väg.
Vi är med bara för showen, för glamouren.
Inte för lagarbetet.
-Ta den skiten! -Bra jobbat.
Plötsligt kommer Redeem Team
och de har större rätt än nån annan att vara kyliga och själviska.
Och de är det största, bästa laget i OS historia.
USA!
Jag sitter på podiet och funderar på min resa.
Jag visste inte vad det skulle betyda att vinna guld.
Men i det ögonblicket, varenda känsla jag nånsin haft,
varje ögonblick av tvivel, skador, det spelade ingen roll då.
Allt det var för mig att befinna mig precis i den stunden.
Jag kände glädje. Jag kände en lättnad.
"Vi klarade det." Är du med?
Vi samlades för en sak.
Min tröja var inte Denver Nuggets. LeBron hade inte Cleveland.
Kobe hade inte Lakers. Vi hade USA.
På grund av allt vi hade gått igenom, under åren som vi förlorade,
att stå upp på podiet,
med guldet runt halsen
var en av de största belöningarna i min karriär.
Jag tror att det återställde standarden på innebörden av att spela basket i USA.
Det finns ingen bättre känsla än att vinna guldmedaljen.
Det är ditt land. Det är världen.
Det är OS.
Inget ögonblick är större.
Yessir! Första resdagen.
Nu kör vi. Vi åker till Kina. Vi ska hämta guldmedaljen.
Tretton timmar?
För lång tid på ett plan.
Men vi ska åka till OS, så det är okej.
Kom igen, Tayshaun!
Har ni tagit av er pyjamas?
Kobe, tog du av dig pyjamasen?
Se på mig. Jag har aldrig sett så stark ut.
Han är vacker. Jag ser ut som Iron Man.
Är du med?
Vilket nummer har du?
-Vad hade du för två år sen? -Tio.
Här har ni.
Här har ni den.
Nu kör vi. Philly. Kom igen.
Det betyder bara "ur vägen".
Jag trodde att det var ett spel.
Du har lurat mig i fem år.
Nu fattar jag. Du får byta signal.
Jag kommer på nåt.
Idag sjönk det in. Jag känner mig väldigt patriotisk idag.
Bara att stå här framför Frihetsgudinnan.
Det här är vägen till guld.
Jag ser fram emot guldmedaljen.
Vi ses i nästa avsnitt.
Det här är kung James. D Wade kommer bakom.
Bam!
Nu avslutar vi.
Undertexter: Marie Roos