Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Der findes en helt bestemt slags vind i Afrika.
Den forandrer alting på sin vej.
Den har tårer løbende ned ad sine kinder.
Den ændrer form, som en skikkelse i en storm, forvirrende -
forsvindende og forundrende, indtil den materialiserer sig.
Tårevædede jægere skaber spænding på sletterne.
Jægere, der ligner apokalyptiske skikkelser -
med et særligt udtryk, en særlig modus.
Det er gepardens modus.
Fem han-geparder skrider frem.
Deres modus er vindens modus.
Geparder er skyggejægere.
De vil altid prøve at dæmpe deres byttes skrig.
Det er svært at holde noget hemmeligt her.
Geparder udkæmper ikke kampe, de ikke kan vinde -
men at opgive et bytte er altid hårdt.
Hyæner vejer tre gange mere end dem -
og gør hurtigt antilopen til en blodig plet i historien.
Hvor de fem hanner end går hen, mærkes deres tilstedeværelse -
gennem savannen og gennem fødekæden.
For hver succes vokser faren.
Det fortæller meget om, hvor forskellige geparder og hyæner er -
i deres evige kampe med de stærke løvinder.
Sådan er geparder bare ikke bygget.
Men denne lille gruppe er unik.
De udnytter, at de er flere.
Deres synkronicitet gør dem til ekstraordinære dræbere.
De kan dræbe og æde i en ruf og bevæge sig videre som evige vandrere.
Men de må passe på.
Selv en kort, intens byge kan få floderne til at flyde stærkt.
Bag dem er byttet blevet jagtet flittigt.
Geparder er altid anspændte i vand.
De er ikke dygtige svømmere.
Efter grundig planlægning finder de fem hanner en overgang med sten -
der låser porten til de gode jorde på den anden side af floden op.
Her er mulighederne endeløse, fordi dette er Masai Mara-reservatet -
lige nord for Serengetis sletter.
Og disse nye, tørre plateauer -
skal have en påmindelse om, hvilke geparder der regerer her.
Gepardernes markering er åbenlys -
og de har holdt tilpas på væskerne til at markere noget så grundigt.
På sletten finder man også -
en enlig hun-gepard, der ikke nyder gruppens luksus.
Hun hedder Imani, der betyder "tro" på swahili.
Hendes modus er anderledes.
Hun vil for altid jage alene.
Hun er bedre til at snige sig frem ...
... og er meget mere sårbar.
Gepardlivets kompleksitet varierer fra individ til individ.
Årsagen til Imanis risikable taktik ligger i det dugvåde græs.
Fire nye unger er en god grund til at være på mærkerne.
Geparder er de mindste af de store katte, de mest sårbare.
Hendes unger stoler fuldt ud på hendes instinkt.
Så snart ungerne er mætte og trætte, går Imani i gang igen.
De forvirrede unger, der er gemt i det tykke græs -
kan kun høre, hvad hun har for.
Den pippende lyd fortæller dem, hvor hun er.
Men en af ungerne vælger en anden vej.
De skal til at spise kød.
Men der er noget galt.
En fremmed!
En aggressiv fremmed.
En stor drægtig hun, der snart skal nedkomme.
Nu skal Imani træffe et umuligt valg.
Skal hun forsvare sit bytte eller beskytte sine unger -
og få dem væk fra de brændende øjnes åsyn?
Tre af ungerne holder sig tilbage i frygt -
men han-ungen -
der ikke er klar til at opgive så let, træder frem.
Den modige lille han læser ikke den fremmedes kropssprog rigtigt.
Nu burde det stå mere klart.
Den unge han ryster det af sig og begiver sig ud på nye eventyr -
og stopper kun op for at drille Imani.
I næste nu tilslutter han sig sine søskendes leg.
At sige, han er en ballademager, er vist lidt for meget.
De er de alle!
De er nær identiske. En påmindelse om geparders genetiske ensartethed.
Det har nær kostet deres udryddelse to gange i tidens løb.
Og hendes instinkt er at være i bevægelse -
væk fra de lurende øjne og gruppen af hanner.
Især de fem brødre.
Deres jagtmodus er at dukke uventet op -
og angribe hurtigt.
Ingen forventer, at vinden kommer fra tre retninger på samme tid.
Og da slet ikke fem.
Brødrene angriber ikke som geparder, men mere som løver.
Deres samarbejde falder godt ud.
De får et dyr, der er dobbelt deres størrelse, ned at ligge -
ligesom løver gør.
Geparder er nænsomme dræbere, hvis man kan være det -
og æder normalt i ro og mag og deler gerne.
Men de fem hanner fralægger sig mere og mere gepardens modus.
Det indbyrdes slagsmål vil ikke komme dem til gode.
Gepardgrupper må holde sammen for at lykkes.
Imani må passe på -
og holde hendes unger gemt for de patruljerende hanner -
natten igennem.
Disse billeder viser, hvor let de bevæger sig i mørket -
hvor hun derimod er anspændt og konstant i bevægelse.
Hun hersker i dagslysets rige -
og Imani har kun et kort øjeblik til at få nedlagt et bytte.
I dag har hun øjnene rettet mod en thomsongazelle.
Imani i løb er selve billedet på elegance.
Et dyr, der gør præcis, hvad det er født til.
Hun trodser tyngdekraften, som hun skærer gennem luften -
halvt dyr, halvt magisk væsen.
Gazellejagt er risikabelt, ikke kun på grund af de skarpe horn -
men på grund af opmærksomheden den tiltrækker.
Især opmærksomheden fra de store han-bavianer -
der leder nogle enorme abeflokke.
Hver han er ikke meget mindre end geparderne selv -
men når de er sammen, er de svære at hamle op med.
Deres dristighed skyldes, at de er ude efter hendes bytte.
Disse østafrikanske sletter danser en dans -
der afdækker de mange farver og ansigter i gepardernes land.
En verden i evig forandring, der sender bytte i hendes retning.
Det holder Imani på stikkerne.
Duften af de ankommende zebraer er berusende.
Hun har gemt ungerne og begiver sig ud på jagt efter en zebra.
Zebraer har udviklet sig til at være et visuelt kaos.
Og i det kaos er Imani pludselig ikke alene.
Brødrene er her også.
Hun må bøje sig -
mens brødrene er fokuseret på smagen af blod.
Et nedlagt bytte er aldrig sikkert for geparder. Selv gribbe fordriver dem.
Men hannerne har lært at slå først.
De viser sig fysisk frem.
De køber sig tid til at hugge så meget som muligt i sig.
Denne taktik, at tage kampen op mod mange modstandere, er urgammel.
Når solen forsvinder, må gribbene blive i sikkerhed i trækronerne.
Men hvis hannerne bliver hængende for længe -
vil andre større ådselædere dukke frem af mørket.
Geparder er de eneste store katte i Afrika, der ikke kan brøle.
Så for at de kan opretholde deres territoriemarkeringer -
må de have sunde blærer og lidt kreativitet i deres sprøjten.
Ved en af markeringerne kan de lugte friske spor efter Imani.
Det er første indikation på -
hvem jagtens ekstra gepard var.
Og det kræver noget signifikant urin-gruppeterapi.
Man skulle tro, at de nu har brug for at finde et vandhul for at fylde på -
men nej, de begiver sig ud for at finde hende -
på deres 78 km2 store territorium.
Daggryet skærper hunnens duft.
De kan dufte en huns flere uger gamle markeringer, men denne er frisk.
Deres problem er, at hendes duftspor indeholder visse forhindringer.
Denne taktik er en skyggedans -
hvor man synes at angribe for blot at undslippe i sidste øjeblik -
mens man ser, hvad modstanderen er i stand til.
Med en matadors selvtillid kender han sin flugtvej -
og terrænet. Det er vital viden for krigeren.
Den sommerfugleagtige lethed -
giver geparder et strøg af overlegenhed.
Imani efterlader sine unger gemt i den anden ende af dalen -
fordi hun på en måde ved, hvad der venter.
Der er et perfekt klatretræ i nærheden, og det skal hun undersøge.
Dets form og højde gør det uimodståeligt for ungerne.
Og hun har selvfølgelig ret.
Det er en forrygende klatretur -
men gepardernes elegance synes dog at være størst på landjorden -
ikke i træerne.
Nu begynder den unge han at udmærke sig på andre måder.
Ikke på grund af hans balance, som ikke synes særlig god.
Men han lander altid på benene. Næsten.
Efter hver pinlig episode søger han tilflugt hos Imani.
Men i dag er det måske en stor fejl.
Hun har lagt sig lige oveni vandremyrernes stig.
Deres bid svier helt gevaldigt, og han ligger lige på deres vej.
Hans poter brænder.
Men der er en ny fare i horisonten.
De fem hanner.
Da Imani stikker af med sin unge, er det mest for at få hannerne væk -
fra de mere sårbare unger, der er i træet.
Det bliver kattens leg med musen, og jagten er sat ind.
De har malet hende op i en krog ved en bæk.
Men så vender ungen sig -
mod sine angribere.
Hannernes aggression mødes med uventet trodsighed.
Og da Imani underkaster sig, er det kun for at hendes unge kan flygte.
Men fra træet kan han og de andre bevidne en anden side -
af deres mors karakter.
Hun er en kugle af vrede med hugtænder og skarpe kløer.
Hun har højnet spændingen og pludselig vender hannerne sig mod hinanden.
De fem brødres koalition falder fra hinanden.
Nu er det hver mand for sig selv, og et slagsmål bryder ud.
Deres kurmageri ender i kaos.
Det giver Imani det desperate håb, hun har brug for.
Romancen er fuldstændig ødelagt -
så bejlerne kommer frem til, at det ikke var et godt match alligevel.
De går deres vej, sammen igen.
Den unge han er i gang igen.
Han kæmper med at få bagen på gled -
idet han kravler baglæns ned.
De andre følger hendes eksempel -
og den lille familie er i bevægelse igen.
Men han har stadig sin særegne -
måde at komme ned fra træer på.
Imani må bevæge sig i den modsatte retning af hannerne.
Hendes sikre område vil nu være i bakkerne.
Ungernes liv er fyldt med eksplosiv -
og energisk leg på og rundt om deres mor.
Efter sådan en dag -
har den lille han dog mere brug for hvile end leg.
Han vil bare gerne have en rolig dag eller to.
Men hver gang han glider ned for et øjeblik -
skanner hans årvågne mor horisonten.
Hun er rolig, men årvågen.
Hun hviler uden at være i hvile.
Ungerne spejler sig i deres moders modus -
så den på et tidspunkt bliver deres egen modus.
Den unge han er opmærksom på sin mors bevægelser -
ikke sine søskendes.
Jagten er i gang.
Og han vil følge med.
Hun nedlægger et bytte.
Og nu skal de smage kød for første gang.
Ungerne kan lugte blod, men de er tilbageholdende -
fordi der er andre, der også kan lugte det.
Og den trussel forvirrer og skræmmer dem.
Til at begynde med er ungerne i tvivl om, hvordan de skal gebærde sig.
Men så sætter instinktet ind.
Og da deres læber farves blodrøde -
forandrer de sig til uskyldige dræbere.
Den unge han nedstirrer mulige byttedyr med fornemmelsen af -
at han kan klare alt nu.
At lære at spise kød er kun en del af dagens lektie.
Det er Imanis reaktion på sjakalerne, der er dagens egentlige lektion.
Da sjakalerne vender tilbage -
prøver den modige lille han teknikkerne af.
De synes at virke.
Og det så godt, at han prøver igen -
med endnu større entusiasme.
Hans familie bemærker knap nok hans teknik med at slå i jorden -
men han begynder at vise noget af den opsætsighed -
som det forventes af en voksen gepard.
Da Imani fører dem videre, er han modvillig.
Hans blod bruser, men i sidste ende er det ikke sjakalerne -
der er gepardernes værste fjende.
Da han med ærgrelse må gå fra byttet -
er det fordi den sande fare kryber ind på dem, som den gør hver dag.
Det er en mørk kraft.
Tusmørket.
Den forheksede time.
Det er nu løverne kommer ned fra bakkerne -
og søger spænding, muligheder og udfordringer.
Disse frygtelige nætter understreger -
hvor svært det er at være gepard med løver til venstre -
han-geparderne lige bag hende og ukendte farer forude.
Og alt dette med voksende unger på slæb.
Men dette til trods er stedet også paradiset selv.
Imani fornemmer en forandring i luften.
Noget fra hinsides horisonten.
De fem hanner fornemmer den også.
Og da de endelig materialiserer sig -
kommer de i enormt antal.
Problemet med gnuer i bevægelse er -
at de altid bevæger sig fremad, ind i det ukendte.
Men de, der er først på slagmarken -
og venter på deres modstandere, bevarer roen og har en fordel.
De er illusionister og lader, som om de er harmløse.
De går uberørte omkring, som var det, der lurer under skindet, ikke vigtigt.
Og det er mere end noget andet gepardernes modus.
De løber med op til 112 km/t -
og den fart gør, at der ingen fejlmargin er.
Den hurtige vending og byttets størrelse gør det næsten umuligt.
Men lige nu -
betyder intet andet noget for rovdyret eller for byttet.
Og nu samarbejder brødrene -
for i fællesskab at vinde det vældige slag.
Det er svært at vide, hvilke guder, der udvalgte denne gnu.
Var det tilfældigt, eller var pga. den lette halten -
han pådrog sig under sidste års flodovergang?
Det er et øjeblik i tiden og dog tidløst.
Denne episke overlevelseskamp er resultatet af bølge -
efter bølge af gnuer -
der drøner ind i gabet på de 7000 geparder, der er tilbage på kloden.
Sejren er kortlivet.
Nu må de på tur forsvare deres måltid -
mens de andre fire æder -
før hyænerne får deres styrke eller svaghed at føle.
Den eneste konstant i deres liv -
er mørket, der følger hver dag.
Gepardernes modus er oftest at overgive sig til natten -
og gå mod morgendagen.
Spørgsmålet er, om de kan blive ved med at holde forhindringerne -
stangen dag efter dag.
I næste sæson er Imani stadig i live -
og har med succes opfostret nogle af sine unger.
Men hun har mistet en.
En af de overlevende er den nysgerrige unge han.
Som han vokser, bliver han endnu mere interesseret i alt, der bevæger sig.
Sekretærfuglens tidlige sommerhaneben fanger hans interesse.
For deltagerne er det en subtil og kompleks dans -
men for ungen er det en uimodståelig kuriositet.
De er stadig tilbageholdende, men lige så nysgerrige som alle katte.
Og som ventet fører han an.
De andre er ganske tilfredse med, at han er villig til at begå fejlene.
Fuglene og geparderne ser ud til at have byttet pladser.
Han er først i trætoppen, hvorfra han ser Imani begynde en jagt.
Han og de andre unger har set hende gøre dette et utal af gange -
i de sidste par måneder.
Det er en misundelsesværdig evne, hun har, som de endnu ikke har lært.
Imani er som flydende rav.
Det er perfektion, de kan lære af -
men at iagttage bringer dem ikke hele vejen i mål.
I dag er de ivrige efter at tage det næste skridt.
Det er på tide at gå fra at være elever til at være deltagere -
og hendes bytte er perfekt udvalgt til netop dette.
Det er et levende, men lille, bytte.
Og lige her og nu er den unge han -
og hans søstre ved at lære på egen hånd.
Det er de geparder, de er ved at blives, modus.
Imani kigger på, men blander sig ikke.
Dette er det vigtigste i ungernes liv lige nu.
Hvis de ikke kan dræbe for at spise, vil de sulte ihjel.
Og som de vokser, vil de møde tusinder af forhindringer.
Trods genetiske flaskehalse -
trives de det samme sted som løverne.
Og det er de halvvoksne teenagere med den livlige energi -
som Imani må styre sine unger udenom.
Men i dag gør hun det modsatte.
Hun fører dem over for at se på løverne -
men holder en passende afstand.
De leger med ilden.
Gepardunger har ti procents chance for at overleve -
og det er mest af alt på grund af løverne.
Det er en vigtig lektion for Imanis eventyrlystne han-unge -
for han vil ikke altid have hende ved sin side.
For ham vil den største trussel i fremtiden ikke være løver.
Som ungerne vokser og danner nye koalitioner -
har de brug for bytte at jage på de slanke ben.
Taktikker, der udnytter kløerne på bedst mulige måde -
når de styrter af sted som de hurtigste dyr på kloden.
De flyver som vinden med en ynde, der ikke kan matches på disse sletter.
Men mest af alt har de brug for plads.
Plads til at leve på deres egne betingelser uden frygt.
Og at sameksistere ... med os.
Uden at det lader sig gøre er den unge hans fremtid -
når han endelig forlader sin moder, ganske usikker.
Og de mørke tårer på hans kinder vil være vores kollektive tragedie.
Men lad os håbe -
at det ikke bliver vores modus.
Tekster: M. Dalhoff