Downloaded from YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Mine damer og herrer!
Official YIFY movies site: YTS.MX
Giv et stort bifald til Tom Papa!
Tusind tak.
Se jer lige.
Se jer lige, stadig i live. Godt gået.
Jeg er stolt af jer.
Tusind tak for det.
Det er så godt at være her. Vi skal have det sjovt, håber jeg.
Man siger, at det er spændende tider, vi befinder os i.
Nogle siger skræmmende. Jeg er uenig.
De er meget spændende tider.
Hvor de ændrer alle reglerne, vi kan gøre, hvad vi vil nu.
Jeg siger, vi bør kidnappe nogle milliardærer.
Hvorfor ikke? Vi har mange problemer. Fem fyre har alle pengene.
Lad os nappe dem. Hvem vil stoppe os?
Det er fint. at du er milliardær. Godt gået.
Du har arbejdet hårdt, ændret verden.
Du får lov til at være milliardær i 24 timer.
Hvis du ikke starter dagen med at give penge til de fattige,
kommer vi efter dig.
Kan I forestille jer en milliard dollars? Jeg drømmer ikke sådan, gør I?
Én mand, en milliard dollars.
Nej, jeg var plaget af store drømme og høje forventninger.
Ikke mere.
Det er nu, venner. Det er det. Vi gør det allerede.
I gjorde det. Godt gået.
Det er det. Det er sandt.
For mig er en god dag, når jeg ikke skal gensende mit brugernavn og kodeord.
En fantastisk dag.
Der er ikke noget værre, end når man skal have det sjovt,
og så bliver blokeret med brugernavn og kodeord.
Der er ikke noget værre.
Jeg mener, jeg ved, at der er krig, og ting står i flammer, men for os,
for os...
er der ikke noget værre.
Det er ikke som i gamle dage i eventyr og historier,
hvor man behøver et magisk kodeord for eventyr,
man får noget fantastisk for det.
Man behøver et kodeord til at få adgang,
komme ind i den mørkeste skov og blive venner med en talende ko,
kæmpe mod en dæmon med en kvist, og så får man kodeordet.
Og dørene åbner sig, og en enhjørning lader en ride på den
hen til den magiske troldmand, der giver dig guldmønter og seksuelle tjenester.
Det får man ikke efter at have lagt vores hjerte og sjæl i computeren
i tre stive timer, hvor du fortæller alle dine familiehemmeligheder,
din mors pigenavn, og hvem hun dyrkede sex med i high school...
og så spillede vi det der "firkantspil", som da vi gik i vuggestue
Er der et trafiklys i firkanten?
Er der en skraldebil i firkanten? Var min døde bedstemor i firkanten?
De sender koder til andre e-mailadresser,
som man heller ikke har kodeordet til.
Så får man endelig kodeordet.
Seksuelle ydelser fra troldmænd? Nej tak.
Hvad får vi? Hvad får vi? Vi får lov til at bestille fra Pizza Hut-app'en. Yay.
Yay.
Hvis blot jeg havde modet til at ringe for tre timer siden...
og bestille det.
Men jeg er bange for folk nu.
Jeg ved ikke, hvad den 16-årige manager på Pizza Hut
vil spørge mig om, men det bliver skræmmende.
Der er ingen vej udenom. Vi bliver ændret,
trukket ind i et metaverse, gjort til robotter.
Husker I, før al elektronikken var du en anden person?
Man får et glimt af det, når man ikke har sin telefon på sig.
Gør I det, glemmer jeres telefon?
Ikke med vilje. Man ville ikke gøre det med vilje.
Men bare fortsætte dagen uden jeres telefon?
Hvilken skøn dag.
Når først man er ovre gråden, at trække vejret tungt og...
at kramme fremmedes bukseben, mens du be'r om hjælp.
Når man er ovre alt det, er det en magisk dag.
Man går bare rundt i sine egne tanker, tænker bare over ting.
Wow, det må sådan, Benjamin Franklin må have følt det...
bare gå rundt og tænke over drager, slik og syfilis.
Vi kommer ikke udenom det. Verden er for nem med dem.
Kan I forestille jer at rejse uden telefon?
Rejse i morgen, tage til lufthavnen,
hoppe på et fly og efterlade jeres telefon i tre dage?
Skræmmende tanke. Hvordan kom man til lufthavnen?
Et godt spørgsmål. Hvordan kom man til lufthavnen?
Kan man bestille Uber via røgsignaler nu?
Og hvad sker der, når man er i lufthavnen, og de ændrer flyet eller gaten?
Hvordan vil du vide det?
Du kan ikke vide det.
Man vil bare gå rundt i afgangshallen, indtil man dør.
Man kommer til at dø i lufthavnen, på gulvet udenfor en boghandel...
der er fyldt med ting, der kunne redde dig, hvis blot du havde Apple Pay.
Det ville være en god slutning.
Eller hvad? Hvad, når du dør, kommer du i himlen,
og de siger, "Vi ville ikke lukke dig ind, men du gjorde dit bedste."
"Du kommer ind. Velkommen til himlen. Tillykke."
"Hvad er dit brugernavn og kodeord?"
Jeg har det ikke.
Husker I, da man sagde til os, vi ikke måtte se vores familier?
Husker I det? Ja. Gør det ikke. Tag ikke hjem.
I vil slå jeres familie ihjel med jeres ansigt.
Nej. Ingen højtider for dig, i år. Du bliver hjemme.
Du slår din mor ihjel med din ånde.
To år, ingen familie. Hold da op. Det var de gode gamle dage.
Vi havde allesammen den samme undskyldning.
Jeg vil gerne hjem, men jeg må ikke.
Jeg må tilbringe Thanksgiving med min venner og have det sjovt i år.
Familier er en velsignelse.
En velsignelse, hvis man har sin familie, men de er stadig irriterende.
Jeg har lige været ved mine forældre. De bliver sære.
Min far har købt en af disse
slaghammer massageting til min mor.
Har I set sådan en?
Torturinstrumenter,
de sælger dem til gamle, så de kan prøve dem på hinanden?
Ingen baggrundstjek, ingen licens, ingen skydetræning af nogen slags.
Min far sigter bare mod min mors skulder og trykker på aftrækkeren.
Det var ikke godt. Ikke godt.
Den samlede bare hendes hud som pandekagedej.
Hun kunne ikke få den af. Han kunne ikke slukke den.
Hun lignede en shar pei, der sad fast i en vaskehal.
Ja, det fik fjernet knuden.
Det fik også fjernet hendes kraveben og skulderblade.
Og hun er nu vendt på vrangen.
Jeg elsker dem. Det gør jeg.
Hvad gør vi med vores gamle mennesker?
Vi burde beskytte gamle mennesker. Hvorfor fortæller vi dem,
at de kan gøre mere, desto ældre de bliver?
Sådan fungerer det ikke.
Tilføj ikke ting til din liste efter 70.
Det, man ikke har gjort, når man når 70, er unødvendigt.
Min mor ser tv, hun får de her idéer,
hun ser gamle aktive mennesker, siger,
"Din far og jeg skal til at rejse."
"Din far og jeg skal på tur,"
"Nu skal jeg rejse."
Nej.
Du er bange for trapper.
Det er ikke nu du skal tomle gennem Europa.
Dine ankler er lavet af kogt spaghetti.
Far behøver tre forsøg på at komme op af rampen ved Starbucks,
bare for at få momentum til en endelig kommer gennem døren
og glemmer, hvor han er.
Begynder at råbe ad baristaen, fordi hans bil ikke er færdig.
"Du ved det ikke. Din far og jeg elsker aktiviteter."
"Vi lejer tandemcykler."
"Vi tager på hotel. Vi lejer tandemcykler."
Lad vær.
En tandem efter 70 burde kaldes dobbelt selvmord.
To personer, der ikke kan enes, og ikke ved, hvor de skal hen,
drejer i forskellig retning, burde ikke være på en tandemcykel.
I burde være i en vogn.
I burde være i en vogn, og vi slæber jer rundt,
I kan fodre ænderne.
I er hjemme inden klokken fire, tids nok til TV maraton.
Og så bliver de sure, hvis jeg vil hjælpe dem
og give dem råd og beskytte dem.
De går i forsvarsposition. "Du bestemmer ikke"
"Vi skabte dig."
Okay. Tak for at I opfandt mig. Det var rigtig sødt.
Men tingene har ændret sig.
Ting har ændret sig. Min hjerne dur stadig.
Jeg kom ikke opvaskesvampe i brødristeren i morges.
Jeg glæder mig til, når mine børn hjælper mig.
Jeg har to døtre. De hjælper mig nu.
Jeg er glad for hjælpen. Jeg gør ikke særlig meget rigtigt.
De skal ikke vide, at det er, fordi jeg er fuld og høj.
Men jeg er nogen gange forvirret.
"Far, skal komfuret stadig være tændt?"
"Nej."
"Nej, jeg lavede mad for en time siden."
"Den gryde vil stå i blød et stykke tid."
"Fyld den med bobler. Vi ordner det på onsdag."
"Far, det var et stopskilt." "Godt, at vi kørte for stærkt."
"Hold mit græs. Jeg laver en u-vending."
"Din mor må ikke vide det"
De kunne være sødere om det.
Det er ikke noget ondere end en teenager på nakken af dig.
Ikke noget mere ondskabsfuldt, de er smarte,
snedige, og de rammer lige ned i ens svagheder.
Det er meget foruroligende.
Min datter kom ud i køkkenet.
"Vi forsøger at se en film inde ved siden af,
vi kan høre dig trække vejret."
"Okay, så holder jeg op med det."
"Jeg holder bare op med at trække vejret og med at leve. Hvad siger du til det?"
Så gav hun bare sin søster en high-five, og fortsatte med at se Avengers.
Min anden datter, 16, nedstirrede mig over morgenmaden.
Uhyggeligt. Vi har ikke haft øjenkontakt, siden hun var seks.
"Jeg hader måden, du spiser müesli på."
"Hvorfor tygger du det sådan der?" Hvad fanden skal det betyde?
Det er müesli. Det er stort, og det er knasende.
Jeg må gøre det mindre, ellers flår det mit luftrør i stykker.
Hvordan spiser du din müesli? Sluger du det helt, som en slange?
Djævlebarn?
Det er i øvrigt den samme datter,
der uden min tilladelse, og kendskab,
under "Konflikten" gik ud og adopterede en mops.
En mobs! Underskrev alle papirerne, og dukkede bare op med en mops.
Hvis I ikke ved, hvad en mops er, de reklamerer med, at det er en hund.
Det er det ikke.
Det har en fed, rund, behåret kalkunagtig krop,
fire spinkle ben, der ser ud, som om de ikke kan bære kroppen.
Hunde har poter.
Mopser har lange, damefingre med kunstige negle.
Nogen har fire, nogen har tre, nogen to. Som en hønsefod.
Og en 80 år gammel mands gigtplagede ansigt.
Øjne, der ser ud, som om de hører til på et helt andet dyr.
Det er, som om Gud skabte den, løb tør for mopsøjne
og sagde, "Lad os give den koøje. Se, hvordan det går."
Det går ikke.
Den stakkels fyr har de her to udbulende ting hængende ud af hovedet.
Øjenlågene kan ikke engang nå hen over.
Han har ikke haft lukkede øjne, i den tid vi har haft ham.
Han kæmper bare, og snorker 24 timer i døgnet.
"Sover han lige nu? Vi er ude at gå tur."
Sjovt faktum.
Sjovt faktum. Hvis en mops falder i poolen, synker den med det samme.
Det viser sig, at hvis ens hoved er lavet af cement,
lander du på hovedet i den dybe ende.
Stadig snorkende, stadig snorkende. Bobler kommer op på hver side.
Jeg tror ikke, han ved, at han er i poolen.
Han tror vel, han er gået ind i en del af haven,
og hans øjenbetændelse er i udbrud.
Det bedste ved ham, han hedder Frank.
Hvilket er morsomt, man kalder på ham,
så er det, som om man er med i en Sinatrafilm.
"Kom nu, Frank. Hvorfor opfører du dig sådan?"
"Du har ændret dig, Frank."
Som jeg sagde, er han raceren-- en raceren redningshund.
Fundet i det farlige kvarter i Downey, Californien.
I kender ikke Downey, det er ligesom her, men lidt mere knivstikkende.
Hvorfor Frank gik rundt i det farlige kvarter i Downey, Californien?
Enten er der noget galt med ham, eller også er han eftersøgt.
Der er noget galt med Frank. Noget meget galt med Frank.
Frank tisser overalt,
indenfor eller udenfor, hvor han har lyst, tisser han.
Jeg fandt ud af det, fordi jeg købte en uv-lampe på Amazon.
Ja. Jeg greb ham aldrig på fersk gerning.
Jeg ville altid se ham gå ned af gangen med sine smarte damefødder
og et mistænkeligt blik i sine fede øjne.
Jeg greb ham aldrig, men jeg fik den uv-lampe,
jeg gennemgik huset. Han havde ødelagt mit hus.
Lagt det i ruiner. Især mit kontor, smadret det.
I starten sagde jeg ikke noget. "Hvad hvis det var mig?"
Efter en grundig analyse, det er Frank. Det er meget langt nede.
Hvad så? Først blev jeg sur. "Hvordan håndterer jeg det her?"
Måske lade havedøren stå åben og se, om han vil ud og svømme?
Så undersøgte jeg mig selv.
"Nej, lad os få ham undersøgt."
Måske er der noget galt, såsom et problem med blæren.
Jeg ved ikke, hvad der foregår inde i mops'er udover gevinster.
Måske er der en urinvejsinfektion.
Jeg tog ham til dyrlægen. Han er satans rask.
Alt var i orden.
Intet i vejen med hans urintragt. Ingen infektioner.
Det, der ifølge dyrlægen er galt,
sagt i medicinske termer, er, at Frank er et røvhul.
Han ved, hvad han laver, og han vil blive ved med det,
mens han stirrer mig direkte i ansigtet.
Så jeg gik på Amazon, hvor alle vores svar er,
og de laver bleer til mops'er.
Man kan få dem på Amazon.
Jeg ved, det er ynkeligt. Det ligner ikke engang en ble.
Det ligner velcro rygbælter, som UPS-folkene bruger
det sidste år i jobbet. Det hænger bare på hans røv.
Det ser ikke ud af meget, men hans iskias generer ham virkelig.
Af respekt for Sinatra kalder vi dem ikke bleer. Vi kalder dem bukser.
"Kom så, Frank. Vi får gæster. Vil du tage nogen bukser på?"
"For himlens skyld."
Jeg ved, det er sært at give en hund bukser på.
Det føles ikke naturligt.
Og så tænker jeg på, hvad de har gjort i vores få år.
Da jeg var barn, var en hund en hund.
Den boede ude i haven, bundet til et træ.
Drog man ud, ventede den på, at man kom hjem.
Der kunne gå en time, en dag, eller et år.
Hunden ventede på en. Sig aldrig til din far,
"Kan vi tage hunden med os på ferie?"
Så ville de binde dig fast til et andet træ.
Og se, hvad vi har opnået nu, disse hunde, jeg ser dem overalt.
Jeg ser dem tjekke sig selv ind på hoteller.
Jeg ser dem på restauranter, drikkende martini,
gå ombord på fly til Hawaii.
Jeg ved ikke, hvordan I gjorde det, hunde, men det gjorde I.
I er en del af den menneskelige verden. I gjorde det. Tillykke.
Nu, hvor I er her, så få tungen ud af røven og se jer omkring.
I vil opdage, at vi alle sammen har bukser på
for vi ved, hvordan vores nosser ser ud, og vi dækker dem.
Har du nogensinde har set en mops' penis, hr?
Du ser ud til, at du har oplevet lidt af hvert.
Måske har du siddet inde. Jeg ved ikke, hvordan du bor.
Du har ikke set den, Google det efter showet.
Jer allesammen, Google det efter showet. Privat browser.
Vent til I ser den. Den er underlig, deform,
dækket af flerfarvet hestehår.
Det følger efter en, når man går forbi.
Det ligner noget, Satan ville kilde en med.
Tag nogen bukser på.
Og lige så ulækre mops'er er, og det er de, er vi værre.
Mennesker er værre.
Jeg troede, vi ville være bedre efter alting.
Jeg troede, vi ville have bedre hygiejne, bedre manér. Nej!
Vi er lige så ulækre som før. Vi er forfærdelige.
Nu hoster vi igen. Når man går gennem lufthavnen.
Alle disse mennesker, der går rundt som søløver.
Ingen dækker deres mund. Strinter på flere rækker af folk.
Jeg så en fyr på flyet, klippe sine negle.
Ja. Tak. Tak. Hvorfor?
Hvorfor har du overhovedet en negleklipper i lommen?
I din anden lomme? Brugt tandtråd og toiletpapir?
Hvad er der galt med dig?
De er igen begyndt at spytte over alt,
stor fyr spytter på lige der på gaden, hvor man går.
De der store, ulækre spyt, de henter helt nede fra tarmen.
Den var 15 cm fra at komme ud i den anden ende.
Og den her fyr siger, "Nej, den skal ud ovenfra."
"Det vil folk gerne se."
Og så lader det lige på fortovet som en moderkage fra et rumvæsen.
Det har øjne og hjertet slår, og det har følelser.
Glider ned i kloakken og formerer sig.
Og det er der COVID kom fra.
Jeg spørger ikke rigtigt. Det er der, det kom fra.
Alt dette er eksempler på de ting, mænd gør. Mænd gør dette her.
Jeg har ikke set en kvinde pudse næse i luften uden et stykke papir.
Det er noget, mænd gør. Jeg ved, at vi prøver at regne det ud.
Var det en flagermus? En kænguru? Forskere?
Jeg ved det ikke. Men jeg ved en ting.
Mænd var involveret.
I ved.
I ved, en eller anden fyr udfordrede en anden fyr
til at gøre noget underligt mod en flagermus for ti dollars.
Så de gik ud til en gyde bag laboratoriet,
en gruppe fyre i en rundkreds, der hepper på ham.
Og nu skal vi bruge mundbind resten af vores liv.
Vi kan ikke gøre for det. Vi er forfærdelige. Mænd er forfærdelige.
Vi er ulækre. Alle fyrene her tisser i deres egen have.
Tisser i sin-- Ikke? Ja.
"Nej, Tom, ikke min fyr." Jo, din fyr.
Jeg kan garantere det, når du ikke kigger, bag havestolen, bag grillen.
På grillen, hvis den er tændt.
Ja, fordi det er en sjov lyd.
Tænk over det, alt det bøvl, man har i verden,
er, fordi mænd var der før, gjorde noget forfærdeligt,
blev nødt til at ændre reglerne.
Hvorfor ikke bare gå ind på et toilet på en tank?
Hvorfor giver de en nøgle, der sidder fast på et lastbilsdæk?
Vi er nødt til at slæbe det rundt i bygningen som en anden egyptisk slave.
Hvorfor? Fordi mænd var der. Forfærdelige mænd, der gør forfærdelige ting.
Leger i toilettet som et fuglebad.
Stikker deres penis i håndtørreren.
Tror I ikke, at da Dyson startede, var det det, de gjorde?
Det er det, de gør.
Dametoilettet er ikke lækkert.
Det er ikke på grund af noget, I gør derinde.
Mænd sniger sig ind, når I ikke kigger,
og bruger også jeres håndtørrer.
Men fordi vi er så ulækre, som vi er, og ingen mand vil benægte det faktum,
at vi er gode for jer.
Mænd er gode for jer. Vi gør jer stærkere.
Vi er en immunitetsbooster. I tror, at alt det her var skidt?
Det var slemt, hvis ikke mænd rodede med klunker,
for derefter at tage fat i alle dørhåndtag i byen.
Så selv tak.
En anden ting, mænd har, og jeg ikke forstår,
hvorfor kvinder ikke har det,
er den ufattelige mængde selvværd og selvtillid
bygget på absolut ingenting.
Hvor forfærdelige vi end er, tror enhver fyr, at alle vil have ham hele tiden.
En fyr vil pisse i baghaven, gå ud af hoveddøren og tænke, "Hun vil ha' mig."
Og samtidig er kvinder den mest magiske, smukke skabning på jorden,
der bare glider rundt om kloden som ren candyfloss-godhed,
fyldt med liv og kærlighed,
og skønhed og tvivlen på sig.
"Ser jeg fed ud? Ser jeg gammel ud? Jeg hader mit hår. Mine øjne. Min røv"
Og samtidig følges I med en kæle-orangutang.
Der ikke engang ser sig selv i spejlet.
Topmålet af mandlig forfængelighed er sommeren.
I en hvilken som helst by vil man om sommeren se en mand, 80 år gammel,
gå på gaden i en tanktop eller værre, slet ingen t-shirt.
Bare gå stolt ned ad gaden,
som en for gammel rotisseri-kylling.
Ingen muskelmasse, bare tobenede kyllingevinger.
Brystvorter af lakrids svajende i vinden.
Guldkæder der hænger og dingler på hans skræmmende spindelvævs behåring.
Der tillader sig at lægge an på en ung kvinde.
Jeg ved ikke, hvorfor kvinder lader os gå rundt på jer.
Det gør jeg virkelig ikke. Jeg ville helt sikkert være lesbisk.
Begge mine døtre er hetero. Jeg tænker, "Vi kan nå det endnu."
I behøver ikke at gøre det her.
Jeg er ikke lesbisk.
Jeg er en hetero, gift mand.
Jeg har været gift med den samme kvinde i 22 år nu.
Tak.
I aner ikke, hvad jeg går igennem.
Nej, hun er skøn. 22 år. Hun er den bedste. Jeg elsker hende højt.
Jeg vil ikke angribe ægteskab.
Jeg tror på ægteskab. Livet er hårdt.
Hvis man finder en anden, stå sammen med gennem alt,
er det godt. Det kan gøre dit liv meget bedre.
Hvis man finder den rette og sænker sine forventninger til,
hvad man vil få ud af det, vil man være lykkelig gift.
Jeg vil ikke tale ned, når jeg siger, sænk forventningerne.
Det er derfor, folk bliver skilt.
For høje forventninger til, hvad de får ud af
dette ene forhold. Det er ikke så meget.
Lad vær med at lægge pres på det.
Gå ind i det med åbne øjne. Vær ikke dum. Man er nødt til at være smart.
Jeg har en ven, der overvejer at blive gift.
Han er dum. Måden, han taler, han er en idiot.
De har været sammen i fem år, og det, han taler om, er,
"Hun er sød, hendes familie er ret cool."
"Hun er klog, men jeg ved ikke, om hun er lækker."
"Jeg ved det ikke, vi taler om at blive gift. Er hun lækker nok?"
Er du høj?
Vi taler om at blive gift i resten af ens liv.
Glem om hun er hot eller ej.
Gift dig med en stærk. Glem supermodellen.
Du vil have en, der kan løfte den anden ende af sofaen.
Uden at tage sin cigaret ud af munden.
Gift dig med den person.
Nej. Det er godt.
Er I gift, jer der er her i aften, er det en fed aften.
I har det skønt. Der er ingen pres på jer. I er gift.
I er helt ligeglade med, om jeres partner har det sjovt.
Det er ikke, derfor I er her. Lad en anden tale i en time.
Det er let.
Hvis I dater, hvis I her på en date lige nu,
er dette en svær aften for jer.
Det er meget arbejde. Det betyder faktisk noget, hvordan aftenen går.
I vil have, at de er glade. Det er et stort pres.
Det er det, der generer mig ved at date.
Hvis I kommer op og skændes på vej hjem i aften,
måske om noget, jeg skal til at sige,
hvis I kommer op og skændes i aften,
kan hele forholdet være slut i aften.
I aften. I kunne ødelægge det i aften.
Fordi I har den mulighed. Og det er en forfærdelig mulighed at have.
Hvis du skrider, skal du hente din
bærbare og alle de opladere.
Få en ny frisure, købe noget sejt tøj, vende tilbage til verden.
Lyve overfor alle, om hvor godt I har det.
Min kone og jeg kunne have nøjagtigt det samme skænderi, uden at gå fra hinanden.
Vi smutter ikke, for vi har ikke den mulighed.
Vi kunne have det værste skænderi i verden, men vi smutter ikke.
Jeg smutter ikke. Jeg har et skænderi. Jeg går i spisekammeret.
Jeg går i spisekammeret og finder en pakke cookies.
Og jeg spiser dem en efter en, mens jeg stirrer på mit spejlbillede i miniovnen.
Til jeg føler mig så klam, jeg tilgiver hende,
hvad end hun sagde, for jeg ved, at hun sikkert har ret,
fordi hun er gift med en person, der lige har stået og ædt 24 cookies.
Jeg behøver ikke nyt tøj, jeg skal ikke have en ny frisure.
Bliv klippet, når hun siger, "bliv klippet."
Jeg får tøj, når hun får tøj-- det minder mig om, at jeg mangler.
Det er derfor ægtefolk ender med at ligne hinanden.
"Jeg kommer om lidt, skal lige have sneakers." "Vent."
"Jeg skal også have sneakers."
"Skal du? Vil du med?" "Ja, jeg vil med."
Lad os tage afsted, Sneakersdag!"
Og vi tager i Footlocker, og vi sidder i ægteskabsafdelingen.
Og de henter sneakers, der ikke er beregnet til noget som helst atletisk.
Nej, de er store, og de er hvide, og de har velcro.
De er gode at stå i, mens vi venter på hinanden.
"Vil du også have strømper?" "Lige mine tanker."
"Strømper, shorts og sneakers. Vi tager dem bare på med det samme."
Ser vi godt ud? Nej. Vi ser ikke godt ud. Det var ikke pointen.
Pointen var at gøre hinanden utiltrækkende for resten af verden.
Vi behøver ikke, en eneste klam stodder kigger på vores sko
og lægger an på os. Det vil ødelægge vores gode forhold.
"Hvad med sex'en, Tom? Hvad med sex'en?"
Alle spørger, "Én person resten af dit liv?"
"Hvad med sex'en?" Bliv voksen. Åndssvage sex.
Årsagen til ethvert dumt valg, I har truffet?
Den sex? Sex er sjovt, men det er en køretur.
Første gang, jeg prøvede rutsjebanen, klart, det var sjovt.
Jeg vidste ikke, hvad der ville ske.
Jeg har kørt i rutsjebane i 22 år nu.
Jeg kender det.
Det er sjovt, men man ender med forvirring, kvalme og træthed.
Jeg boede i New York i folkene i hotelværelset
ved siden af mit havde sex.
Meget højt, meget rytmisk, meget glad. Og det fortsatte, 15, 20 minutter.
Jeg var sådan, "Åbenbart er pandemien ovre."
Hav det sjovt. Stoppede ikke. Fortsatte.
Femogtyve, 30 minutter non-stop. Uden pause.
30 minutter. Jeg ringede hjem og sagde, "Jeg skylder dig en undskyldning."
Det stoppede ikke. 35, 40 minutter. Fyrre minutters non-stop aktivitet.
Vi er aldrig nået til 40 minutter-- 40 minutter?
Nej, man kan tilføje aftensmad. Vi har ikke ramt 40.
Jeg ville ikke have lyst. 40 minutter? Hop af. Jeg har travlt.
Hvor er min telefon?
Efter en time kom jeg ørepropper i og græd mig selv i søvn.
Jeg vil ikke vide, at den slags mennesker eksisterer.
Jeg vågnede klokken syv næste morgen, kunne stadig høre det.
Klokken syv om morgenen? Vent lige lidt.
Det er ikke mennesker. Det er porno.
Det er porno. Jeg var så lettet.
Men så blev jeg sur, hvem er derinde i røven på en pandemi,
strinter udover alt som Frank?
En mand. En ulækker mand. Forfærdeligt.
Jeg skal ikke dømme jer, eller hvor I er i jeres forhold.
Single eller gift. Jeg ved ikke.
De der ting er så komplicerede og svære at navigere i.
Det er tricky, man finder en,
man ved ikke, om man kan holde den.
Det ændrer sig. I ændrer jer begge.
I får begge underlige hobbyer, gøre underlige ting.
Man vil se underlig ud. Det vil ændre sig.
Man opdager ting om sin ægtefælle, man ikke havde set komme.
Jeg har opdaget, at min kone hader, når jeg læser.
Hun kan ikke lide, når jeg læser noget. En bog, et blad, morgenmadsæsken.
Min kone ser mig læse, og tænker ikke, "Han har brug for lidt ro."
Nej, hun tænker, "Han keder sig. Lad mig fortælle ham en historie om min søster."
"Han læser en bog, Han må virkelig kede sig."
"Lad mig fortælle ham om min mors lejekontrakt på hendes lejlighed."
Det andet tidspunkt, hun kan lide at tale, er sent på aftenen.
Sent på aftenen, når jeg går i seng, lægger mit hoved på puden
og slukker lyset.
Det er der, hun kan lide at tale om kræft,
børnebortførelser og Dommedag.
Alle de dårlige nyheder, hun har samlet i løbet af dagen,
drysser hun ud over min side af sengen.
Til hun har læsset af og begynder at snorke.
Så snart hun slukker lyset, "Jeg talte i telefon med din mor i dag."
"Hun lyder så gammel, gad vide, hvor meget tid vi har tilbage med hende."
"Har du aet katte fornyligt? Han har en knude i nakken."
"Carols kat fik en knude. Den er stor, det ser ud, som om den har hat på."
"Sagde jeg, at jeg talte i telefon med din mor i dag?"
"Hvem er ældst, din mor eller din far?"
"Én af dem klarer den ikke til jul. Jeg kan mærke det."
"Kan du fatte, at vores døtre snart skal på college."
"Forfærdeligt at tænke på, de skal være der med alle de forfærdelige mænd."
"Ikke mere forfærdelige, end det de laver
på deres værelser med telefonen lige nu."
"Carols døtre har taget billeder af deres vagina,
lagt dem på internettet."
"Tror du, at det er det vores døtre laver lige nu?"
"Seks meter fra vores seng, på vores fælles telefonregning?"
"Jeg talte med din mor. Jeg talte i telefon med din..."
Og jeg stirrer lige op i luften i seks stive timer,
ventende på, at solen står op,
så jeg kan få kaffe, og komme væk fra den djævel, jeg sover med.
Vi burde ikke sove i den samme seng mere.
Ikke hele tiden. Indimellem ville være sjovt.
Jeg håber, I finder kærligheden.
Jeg håber, I får mit held.
Det betyder ikke en livsdom i den samme seng
med din partner resten af livet.
Jeg siger til hende, "Hør, en smutter i aften."
"En får puden, sparker den anden,
og går midt om natten i vrede.
Hvorfor ikke gøre det klokken ti med et kindkys?
"Elsker dig. Vi ses i morgen."
"Det vil hun ikke. Hun hænger fast i den yngre version af os.
Når man begynder, skal man være i samme seng.
Man er ung, seksuel, man er forelsket.
Elsker tre gange om natten.
Man ender med at falde i søvn med en fod i hovedet, der ender den forkerte vej.
Og man sover godt på den måde.
Man sover faktisk otte timer i streg.
Og man vågner næste morgen, så frisk og forelsket.
Man ser på hinanden, "Lad os gøre det igen."
"Lad os have morgensex," siger du.
Det siger vi ikke, der hvor jeg bor.
Vi har for travlt om morgenen med at pege fingre af hinanden
og skyder skylden på hinanden, over hvem der ødelagde søvnen i går.
"Det var dig. Der er noget galt med dig."
"Nej. Du har brug for en læge."
"Der er noget indeni dig, og det prøver at komme ud."
"Sandheden er, at det er nok, fordi vi begge er over 40.
Og hvis man er over 40, har man 50 procent chance for
at få en god nattesøvn i nat.
Halvtreds procent. Bare dig, alene.
Halvtreds procent chance,
fordi man er ved at dø. Man dør langsomt.
Ens krop prøver at kvæle dig, og teknologien holder dig i live.
50 procent chance for at man vil få en god nats søvn.
Ikke fordi du har gjort noget sindssygt, såsom at tage kokain hele natten.
Nej, man fik en cookie efter klokken seks.
"Donna fik ost til festen. Nej!"
"Hun vil kunne trække vejret ordentlig i en uge."
"Bob fik tre øl. Tre øl. Velkommen til Puttestrup."
"Spænd sikkerhedsselen. Ingen sover i nat."
Min kone har meget at gøre. Hun skærer tænder i søvne.
Hun er så vred, hun sliber sine egne tænder helt ned.
I stedet for at finde årsagen, det gør de ikke.
I stedet giver de hende bare et NFL-lignede mundstykke,
og smider det ind i munden på hende, som var det et tyggelegetøj.
Hun går gennem tre eller fire måneder som en vred bæver.
Jeg vågner op med plastik i ansigtet.
Og det er blåt, og det lyser i mørket.
Ja, det er sådan, jeg ved, om der skal være sjov i aften.
Hvis jeg ser en blå, flyde-ting komme gennem værelset...
Det sker ikke.
Ikke i aften. Hun har lige taget sit udstyr på.
Taget sit hovedudstyr og tandbeskytter på, og sine eukalyptuscremer,
kravler ned i sengen med ubarberede ben som en koalabjørn.
Som en vred koalabjørn, der er til udtagning hos Packers.
Hun står op for at tisse seks, syv gange om natten.
Jeg vidste ikke, kvinder kan have hævet prostata, men det har hun.
Når hun går, falder hendes ankel ud.
Man kan høre det!
Man hører det ikke i løbet af dagen, når der er løvblæsere og skraldebiler.
Man hører det slet ikke.
Klokken tre om natten, den højeste lyd nogensinde.
Hun trækker vejret gennem tandbeskytteren.
Det lyder, som Darth Vader fanget i bobleplast i mit soveværelse.
Og det er også, derfor I skal gifte jer.
Det er underligt at være menneske, ikk'?
Det er underligt, hvad man oplever.
Det ved jeg, fordi jeg også er et.
Grunden til at vi er her, at møde folk.
Det er det, vi gør.
Bliver venner med folk, dater, bliver gift, laver nye folk.
Alle, man forelsker sig i, har en forbindelse med,
bekymrer du dig om. Al kærlighed er bekymring.
Det er en sær måde at leve på. Derfor tager alle stoffer.
Første lægebesøg med datteren,
da hun var baby,
"Jeg kommer aldrig til at sove igen."
Jeg har aldrig elsket noget så meget, og på samme tid følt mig så sårbar.
En sær måde at leve. Alt var cool, men forfærdeligt.
Lægen sagde, "Alt er godt, alt er fint."
"Okay, godt."
"Én ting." "Pis. Hvad er det?"
Jeg begyndte straks at svede.
"Ikke noget stort, men hendes hoved er i den femte percentile."
"Hvad betyder det?"
"Det betyder, at 95 procent af alle hoveder er større end hendes.
"Hvad?" "Ja. Kun fem procent af befolkningen
har et hoved, der er så småt.
"Man ser dem ikke, de suser forbi i mørket,
fra gyde til gyde."
"Hvad?"
"Ikke alvorligt. Få hende tjekket hvert halvår."
"Okay."
Vi tager hjem.
Jeg tog hende med ind i legerummet, og pustede hende i munden.
"Kom nu, voks."
Jeg panikkede i to år. Der er intet at bekymre sig om. Hoveder vokser.
Man går ikke i shopping centret, ser en med et bold-hoved
gå ned af gangene med en kapsel som hat. "Goddag."
Nej, alles hoveder er fine.
Man skal ikke stoppe kærlighed med frygt.
Jo mere kærlighed, desto mindre frygt. Man gør det konstant.
Dem, der er tættest på dig, du ved ikke, hvad de har gang i.
De har deres egne hemmeligheder, liv. Du er ikke ansvarlig for dem.
Ikke engang dine børn!
Min datter kom hjem fra første år på college.
Jeg tænkte, "Du er voksen. Velkommen hjem."
"Vil du have have noget noget vin til maden? Du er voksen nu."
"Hvad med lidt vin?" "Nej, tak. Jeg drikker ikke."
"Jeg kan ikke lide alkohol."
"Sikke en god far, jeg er."
Hun sagde, "Jeg ryger kun græs."
"Hvor længe har du gjort det?"
"Siden jeg gik på første år i high school."
"Hvor?" "På mit værelse," sagde hun.
Fire år, bedste karakter i klassen.
Høj som bare pokker, i mit hus. Hun elskede græsset.
Her er problemet. Jeg elsker græsset mere.
Og i fire år røg jeg det ikke, fordi jeg ville sætte
et godt eksempel for børnene.
I fire år sidste jeg ikke andet end håndfulde
af melatonin-vingummier for at få en opkvikning,
og i sidste ende falde i søvn.
Og hun suttede på en bong lige nede af gangen.
Mit mål, hvad jeg har lært ved at have børn, er at lave gode folk.
Der er mange dårlige folk, der er mange gode folk.
Vi kan ikke ændre de dårlige folk,
men vi kan sørge for at være flere end dem.
Det burde være let.
Det er ikke, fordi dårlige mennesker laver gode børn. De laver lortebørn.
Man ser dem rundt omkring, vælte ting i restauranten, falde ned i brønde,
jeg ved ikke, hvorfor vi skovler dem op.
Hvem falder ned i en brønd? Ikke et godt barn.
De kommer til at falde i igen.
Det burde være let at ændre dårlige folk?
Det burde være let, det logisk.
Dit liv vil blive bedre, hvis du slapper lidt af
og enes med resten af os.
Du bekymrer dig ikke om andre, men dit liv vil blive bedre
og mindre stressende, hvis du slapper lidt af.
Vi beder dig ikke om at gøre mere.
Bare gør mindre af det, du gør nu.
Start i det små.
Hæng ikke testikler bag på din pickup.
Hvorfor gør du det?
Hvad er der galt med dig? Og hvorfor gør du det?
Jeg har en minivan fyldt med børn og gamle mennesker.
Vi vil ikke se dine nosser dingle på motorvejen.
Det er ikke let at være god, det er arbejde. I er gode folk.
Folk til mine shows, er altid rare folk.
I kører alle sammen i bil, så jeg ved, I kan være røvhuller.
Alle fletter, en skøn, smuk dag.
I overrasker jer selv. Pludselig,
"Ikke i dag, din gamle sæk. Du skal ikke ind foran mig."
"Jeg kan mærke, du stirrer på mig. Men ikke mig."
"Ikke i dag, rosinfjæs. Ikke i dag."
Hvor fanden kom det fra?
Man skal arbejde på det. Være sød mod folk i kundeservice.
Vær sød mod dem. Tror I, at de vil vente på jer?
Folk, der venter-- Nej, du er ikke dronningen,
fordi du gik ind på en restaurant.
De vil ikke betjene dig. Det er deres job.
De vil tjene penge, betale deres husleje,
købe noget kokain på vejen hjem.
Fra en tidligere afrydder,
vær sød ved afrydderne, de gutter slikker på dit brød.
Vær sød mod folk i kundeservice på telefonen.
Tror I, børn i Indien vil arbejde med at hjælpe os?
Nej, de vil have, deres familie lever.
Forestil jer, de fortæller vennerne, de har fået jobs,
"Jeg har fået et job." "Hvad skal du lave?"
"Jeg skal hjælpe amerikanere med at fikse deres computere."
"Nej!"
"Du har ikke engang en computer." "Det ved jeg."
"Du kan ikke tale engelsk." "Det ved jeg."
"De slår dig ihjel." "Jeg starter i morgen."
Jeg støtter babyer, der græder på flyet.
Ja, jeg er på team baby nu.
Jeg sidder tit ved siden af sure jakkesæt.
"Hvem får ungen til at klappe i?"
Vent lige lidt. Du skal holde kæft. Du er en mand.
Du er en mand med behårede arme og en pung.
Du kan vælge at være på dette fly. Babyen vil ikke være her.
Ingen baby vil være i 30.000 fods højde med et kollapset skelet
som en flaske kildevand.
Siddende i røvhøjde med alle jer midaldrende pruttemaskiner,
sende skyer af stank mod dem mod deres sæde.
Nej, den unge har det hårdt lige nu.
Han burde græde på flyet.
Vi burde alle græde på flyet.
Han er den eneste ærlige person på hele flyet.
Lad mig være tydelig. Jeg er ikke fan af babyer.
Det er jeg ikke. Jeg har to, og jeg hader dem stadig.
Jeg stoler ikke på nogen, hvis hjerte man kan se slå gennem deres hoved.
Nytteløse brødfødder, kan ikke stå i årevis.
Nej, jeg hader dem. Men hvis et barn græder, har de det skidt.
De er i kirke, restaurant eller på et fly. Bare lad dem græde.
Man har taget dem med ud for tidligt. Hvorfor?
De er babyer. Lad dem blive hjemme. Det er lykke.
Hjemme, 22 grader varmt, nøgne. Cheerios klistrende fast på kroppen.
Spisende af kattens madskål. Det er en lykkelig baby.
Du skal ud, sætte en lyserød sløjfe på hendes hoved,
så alle stopper med at kalde hende "dreng."
Hun ligner en dreng. Hun er ikke færdig endnu.
Hun ligner en mand. Hun ligner en midaldrende mand, der arbejder på dokken.
Giv hende et år, lad hende vokse til, og så tag hende med.
Vil I beklage jer til mig over småbørn, der har
deres eget sæde på business class? Jeg lytter til jer.
Det burde være ulovligt.
Jeg rejser meget, det er svært at klare,
når jeg ikke får opgradering, sidder tæt pakket,
mellem to sumobrydere i træningstøj,
der spiser pretzler som en knæler i seks timer.
Og barnet står nøgen på mit sæde, drikker en mimosa,
og rækker mig fingeren gennem forhænget.
Det er svært at klare.
Jeg forstår, hvorfor vi bliver sure på babyer, der græder på flyet.
Vi er bange. Forretningsmanden er bange. Vi er alle bange.
Det er skræmmende. Skræmmende. Det er skræmmende.
Vi er ikke langt fra de børn, vi var.
Man bliver bange, hører et råb og bliver endnu mere nervøs.
Det er det, der var rart ved at være hjemme i to år, man føler sig tryg.
Giver en illusionen af, at man har kontrol over universet. Hvilket er løgn.
I det mindste ved man, hvor toiletpapiret er, hvor skeerne skal ligge.
Så snart man rejser, usikkerhed.
Jeg har nydt tiden med jer.
Det var en vidunderlig oplevelse. Jeg elsker jer,
men det var helvede at komme.
Ved sikkerhedstjekket, er man som et lille barn,
der bliver skældt ud af rektor.
Så snart man forlader sig hus, stiller Sikkerhed en til ansvar.
"Hvis taske er dette?" "Pis. Min taske."
"Er der vand her i?" "Måske."
"Du er en idiot." "Nej, jeg kan gøre ting."
Så kommer man hen til hotellet, mere uvished.
Hvordan virker nøglen? Elevatoren?
Fjernbetjening? Hvordan virker termostaten?
Hvis krøllede hår et det?
Hvordan tænder man lampen? Hvordan tænder man den skide lampe?
Hvorfor er der så mange lamper? Man kan aldrig finde kontakten.
Er det på foden? Er det på armen? Er det en kæde? Hvor er kontakten?
I har sat den på ledningen, under bordet? I hjerteløse sataner.
Jeg er bare en fremmed i en fremmed by, der prøver at overleve.
Det er den letteste rejse, man kan have.
Alene med en trolley. Så rejser man med sin familie.
Det er et levende helvede. En familieferie? Gør det ikke.
Gør det ikke. Hør, en familie er en dårlig organisation.
Det fungerer knapt nok derhjemme.
Hvorfor tage det med på tur?
Jeg er altid så åndssvag.
Jeg tror, når vi når frem, får jeg det sjovt.
Turen vil være et helvede, men når vi kommer til resortet, får jeg ro.
Nej, din idiot.
Du er i et bizart realityshow med forhindringer,
som man ikke forestille sig. Jeg løber ud af ingenting.
"Din kone er blevet stukket i sin vagina af en brandmand, løb!"
"Din svigermor forsøger at tale spansk med afrydderen
og kommer med småracistiske ord, løb!"
Lo siento, lo siento.
"Dit yngste barn slog ud med allergi sent om aftenen."
"Der er ikke et hospital i nærheden. Hvad gør man?"
Hvad gør jeg?
Jeg tager den beskidte Benadryl fra bunden af min rygsæk,
fjerner håret og giver hende den.
Lægger hende i seng, og håber, at hun vågner op i morgen.
Jeg er ikke læge. Jeg er en beruset far på ferie.
Sikke en overraskelse, børnene vil heller ikke være der.
Intet barn vil være fanget på et hotel med deres halvnøgne forældre.
De to eneste personer, der kan skabe problemer.
Hele ens barndom er tilbragt med at undslippe ens forældre.
Gemme sig i huler i træerne, stakke med blade, overnatte hos venner.
Mine venner og jeg legede i et afløbsrør.
Et afløbsrør, der ledte alt menneskelig affald fra byen og smed det i søen.
Ja, det var der, vi legede, i byens lorterør.
Og vi elskede det, fordi vi vidste at vores forældre aldrig
ville lede efter os i lorterøret.
"Tom har været væk længe. Tror du, han er i røret?"
"Nej."
Det er skræmmende i lorterøret.
Der var spøgelser og den der klovn fra It.
Det var skræmmende derinde.
Men jeg vil meget hellere være i røret end på et hotelværelse
i fodenden og vente på, at min far kom ud fra badeværelset
efter halvanden time.
"Hvad er det for noget støj?"
"Det lyder som en bjørn, der rumsterer gennem en skraldespand med balloner."
Han kom ud en time senere. "Jeg ville ikke gå derud, hvis jeg var dig."
"Men jeg skal derind. Der er ikke andre steder."
Måtte gå gennem en giftsky.
"Hvorfor lugter det af en antikvarisk dyrehandel?"
Man står i ens strømper i vand. "Hvad lavede han?"
Det er barndommen, ikk'?
Fanget i ens strømper et sted, man ikke bad om at være.
Det er hårdt at være barn, ikk'? Som en gidselsituation.
Atten år, hvor man bliver trukket rundt at disse to kidnappere.
Ingen penge, ingen identifikation. Atten år.
Kan ikke træffe beslutninger.
"Ind i bilen." "Hvor skal vi hen?"
"Jeg sagde, ind i bilen."
Tusind tak fordi I kom.
I var skønne. Tusind tak.
Jeg mener det, tusind tak. Pas godt på jer selv.
Pas godt på jer selv, og så ser jeg jer næste gang. Tak.
Tekster af: Maj Andersen