Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDIESPESIAL FRA NETFLIX
Mine damer og herrer!
Official YIFY movies site: YTS.MX
Gi en applaus til Tom Papa!
Tusen takk.
Se på dere.
Se på dere, dere lever fortsatt. Godt jobbet.
Jeg er stolt av dere.
Tusen takk for det.
Det er så fint å være her. Vi skal ha det gøy, håper jeg.
De sier dette er spennende tider. Det er det.
Noen sier skremmende tider. Jeg er uenig.
Det er veldig spennende tider.
De endrer alle reglene, så vi kan gjøre som vi vil nå.
La oss kidnappe noen milliardærer.
Hvorfor ikke? Vi har problemer. Fem karer har alle pengene.
La oss gå og ta dem. Hvem skal stoppe oss?
Jeg er for å være milliardær. Godt jobba.
Du jobbet hardt, forandret verden.
Du får være milliardær i 24 timer.
Hvis du ikke gir bort penger til de fattige neste morgen,
så kommer vi og tar deg.
Kan dere tenke dere en milliard? Jeg kan ikke engang drømme om det.
En person, en milliard dollar.
Nei, jeg pleide å plages med store drømmer og høye forventninger.
Ikke nå lenger.
Nå gjelder det. Dette er alt. Vi gjør det allerede.
Du klarte det. Godt jobba.
Nå gjelder det. Virkelig.
For meg er en god dag en dag jeg ikke må gjenopprette brukernavn og passord.
For en flott dag.
Fins ikke noe verre, når man skal til å ha det gøy,
og man blir blokkert av brukernavn og passord.
Det fins ikke noe verre.
Jeg vet at kriger pågår og ting brenner, men for oss,
for oss...
...så er ikke noe verre.
Det er ikke som i gamle dager og eventyr og fabler,
når man trenger et magisk passord, drar på eventyr,
og så får man noe flott for det.
Man trenger passordet for å gå inn porten,
gå inn i den mørke skogen, og bli venner med en snakkende kråke,
slåss mot en demon med en trepinne, og så får man passordet.
Og døren åpner seg, og en enhjørning tar deg med
til en magisk trollmann som gir deg gullpenger og seksuelle tjenester.
Vi får ikke noe av det etter å gi hjerte og sjel til våre innretninger
i tre strake timer, vi avslører alle våre familiehemmeligheter,
vår mors pikenavn, hvem hun hadde sex med på high school...
...så hopper vi paradis som om vi er på barneskolen.
Er det et stoppsignal i krysset?
Er det en søppelbil i krysset? Var det min døde bestemor der?
De sender en haug koder til andre e-poster
som du heller ikke har passordet til.
De gir deg endelig passordet.
Med seksuelle tjenester fra trollmenn? Nei.
Hva får vi? Vi får bestille mat på Pizza Hut-appen. Hurra.
Hurra.
Hvis jeg bare hadde motet til å ringe noen for tre timer siden...
...og bestille maten.
Men jeg er redd for mennesker nå.
Jeg ante ikke hva en 16 år gammel Pizza Hut-lederen
skulle spørre meg om, men det var nok skummelt.
Det er uungåelig. Vi blir alle forandret,
dratt inn i metaverset, gjort om til roboter.
Var dere en annen person før innretningene?
Man får et glimt av det når man er uten telefonen sin.
Har dere lagt igjen telefonen?
Ved et uhell, så klart. Gjør ikke det med vilje.
Men går dere hele dagen uten telefonen?
For en flott dag.
Når man kommer over gråtingen og brekningene og...
...man tar tak i fremmedes bein og ber om hjelp.
Når man kommer forbi det, så er det en magisk dag.
Man bare går rundt med sine egne tanker, og tenker på ting.
Jøss, dette må være slik Benjamin Franklin følte seg...
...da han gikk rundt og tenkte på dragene, godteriet og syfilis.
Man kommer ikke utenom. Verden er for enkel med det.
Kan du forestille deg å reise uten mobilen?
Du drar i morgen, til flyplassen,
setter deg på flyet og drar i tre dager uten mobilen?
Skremmende. Hvordan kommer man seg til flyplassen?
Det er et godt spørsmål. Hvordan kommer man seg dit?
Svarer Uber på røyksignal nå?
Hva skjer når man er på flyplassen og de endrer flyvningen eller gaten?
Hvordan kan du vite det?
Man får ikke vite det.
Man bare vandrer i gangene på flyplassen til man dør.
Man vil dø på flyplassen, på gulvet utenfor en Hudson News...
...som er fylt med ting som kan redde deg hvis du hadde Apple Pay.
Det ville vært en god slutt.
Eller? Hva skjer hvis man dør, kommer til himmelen,
og de sier: "Vi skulle ikke slippe deg inn, men du gjorde ditt beste."
"Ok. Velkommen til Himmelen. Gratulerer."
"Hva er ditt brukernavn og passord?"
Jeg har det ikke.
Husker dere for to år siden, da vi ikke fikk treffe familien?
Husker dere? Ikke dra hjem.
Dere vil drepe familien med ansiktene deres.
Nei. Ingen høytid for deg, ikke i år. Bli hjemme.
Dere kan drepe mamma med pusten.
To år, ingen familie. Herregud. Det var gode, gamle dager.
Vi hadde alle samme unnskyldning.
Jeg vil komme hjem, men jeg får ikke lov.
Jeg må tilbringe Thanksgiving med venner og ha det gøy i år.
Familier er en velsignelse.
Det er en velsignelse å ha dem, det gjør dem ikke mindre irriterende.
Jeg traff nettopp foreldrene. De begynner å bli tullete.
Min far ga min mor en
våpen/trykkluftbor, massasjepistol.
Har dere sett de greiene?
Disse nye torturredskapene
de selger til eldre for å prøve på hverandre?
Ingen bakgrunnssjekk, ingen lisens eller opplæring.
Min far bare siktet seg inn på mors skulder og begynte.
Det var ikke bra.
Det bare samlet huden hennes som en pannekakerøre.
Hun klarte ikke komme seg unna. Han klarte ikke skru den av.
Hun så ut som en Shar Pei som satt fast i en bilvask.
Ja, det løsnet knuten.
Det løsnet også kragebeinet og skulderbladet.
Og alle innvollene er på utsiden nå.
Jeg er veldig glad i dem.
Hva gjør vi med gamlingene våre?
Vi burde beskytte gamle folk. Hvorfor sier vi til dem
at de kan gjøre mer jo eldre de blir?
Det er ikke slik det fungerer.
Ikke legg til ting på "må gjøre"-lista etter fylte 70.
Alt man ikke gjør før 70, trenger man ikke gjøre.
Min mor ser TV, hun får diller,
hun ser aktive, eldre folk, kommer tilbake:
"Din far og jeg skal reise."
"Din far og jeg skal ut på veien."
"Nå skal vi begynne å reise."
Nei.
Du er redd for trapper.
Dette er ikke tiden for å backpacke i Europa.
Anklene dine er laget av ispinne-pinner.
Far trenger tre forsøk for å komme seg opp rampen på Starbucks,
han får svingkraft til han til slutt kommer inn døra
og glemmer hvor han er.
Han banner til baristaen fordi bilen hans ikke er klar.
"Du vet ikke noe. Din far og jeg liker aktiviteter."
"Vi leier tandem-sykkelen."
"Vi drar til hotellet. Vi leier en tandem-sykkel."
Ikke gjør det.
En tandem-sykkel etter 70 burde hete et dobbelt selvmord.
To folk som ikke kommer overens og ikke aner hvor de skal,
de svinger i motsatte retninger, og burde ikke være på tandem-sykkel.
Dere bør sitte i en vogn.
Dere bør sitte i en vogn, så kan vi dra dere rundt,
dere kan mate endene.
Vi kjører dere hjem før fire, i tide for programmene deres.
Og så blir de sinte hvis jeg prøver å hjelpe
og gi råd og beskytte dem.
De er i forsvarsposisjon. "Ikke beordre oss."
"Vi er foreldrene dine. Vi laget deg."
Ok. Takk for at dere oppfant meg. Det var veldig snilt.
Men ting har forandret seg.
Ting har forandret seg. Hjernen min er intakt.
Jeg la ikke svamper i brødristeren i morges.
Jeg gleder meg til at mine unger skal hjelpe meg.
Jeg har to døtre. De hjelper meg nå.
Takknemlig for hjelpen. Jeg gjør ikke mye riktig.
De trenger ikke vite det er fordi jeg er full og høy.
Men jeg er forvirret noen ganger.
"Pappa, burde komfyren stå på?"
"Nei."
"Nei, jeg laget middag for 1 time siden."
"Den kasserollen må stå i bløt en stund."
"Fyll den med såpe. Vi takler den på onsdag."
"Pappa, det var et stoppsignal." "Så bra vi kjører for fort."
"Hold hasjen min. Jeg må ta en u-sving."
"Ikke si det til mor."
De kunne vært hyggeligere.
Ikke noe er slemmere enn en tenåringsjente når hun kjefter.
Ikke noe er slemmere i verden, de er smarte,
utspekulerte og angriper svakhetene dine.
Det er veldig urovekkende.
Min datter kom inn på kjøkkenet.
"Vi prøver å se en film i det andre rommet,
og vi hører at du puster."
"Ok, jeg skal slutte med det."
"Jeg skal slutte å puste og leve, og bare dø. Er det bedre?"
Og hun ga sin søster en high-five og fortsatte å se The Avengers.
Min andre datter er 16, hun nistirret på meg ved frokosten.
Veldig skremmende. Hun har ikke sett meg i øynene siden hun var 6.
"Jeg liker ikke måten du tygger müslien din."
"Hvorfor tygger du müslien din slik?" Hva betyr det?
Det er müsli. Stor og knasende.
Jeg må gjøre den mindre, ellers river den svelget mitt i stykker.
Hvordan spiser du müslien? Svelger du den hel, som en slange?
Djevelunge?
Dette er samme datter, forresten,
uten min tillatelse, eller viten,
under mørketiden, så adopterte hun en mops.
En mops! Hun fikset alle dokumenter selv og dukket opp med en mops.
Hvis du ikke vet hva en mops er, de hevder det er en hund.
Det er ikke det.
Det har en feit, rund, hårete, kalkunlignende kropp,
fire syltynne bein som ser ut som de ikke kan støtte opp kroppen.
Hunder har poter.
Mops har lange, damefingre med fancy, falske negler.
Noen har fire, noen har tre, eller to. Som et kyllingbein.
Og ansiktet til en 80 år gammel mann med revmatisme.
Øyne som ser ut som det tilhører et helt annet dyr.
Ser ut som Gud laget den, og gikk tom for mops-øyne
og sa: "Vi gir den kuøyne. Vi ser hvordan det blir."
Det ble ikke bra.
Stakkaren har to kulelignende greier som henger ut av hodet.
Øyenlokkene klarer ikke engang dekke øyeeplet.
Han har ikke lukket øynene siden vi fikk ham.
Han strever og snorker hele døgnet rundt.
"Sover han nå? Vi er ute og går tur."
Morsomt fakta.
Hvis en mops faller i badebassenget, så stinker det umiddelbart.
Det viser seg at hvis hodet ditt er laget av sement,
så vil man slå hodet i den dype enden.
Han snorker fremdeles. Bobler kommer opp på hver side.
Jeg tror ikke han engang vet at han er i bassenget.
Tror han gikk inn i en del av gårdsplassen
og hans grå stær har blitt verre.
Det beste med ham, han heter Frank.
Det er morsomt, man roper etter ham,
og du er i en film med Sinatra.
"Kom igjen, Frank. Hvorfor gjør du det?"
"Du har forandret deg, Frank."
Som jeg sa, han er en renraset hund fra kennelen.
Han ble funnet på de ville gatene i Downey i California.
Dere vet ikke om Downey, det er som her, men mer voldelig.
Hvorfor vandret Frank alene på de ville gatene i Downey i California?
Enten er det noe galt med ham, ellers er han etterlyst av politiet.
Det er noe galt med Frank. Noe er veldig galt med Frank.
Frank tisser overalt der han går,
inne eller ute, hvor enn han vil, Frank tisser.
Jeg fant ut dette fordi jeg kjøpte et UV-lys på Amazon.
Ja. Jeg har aldri fersket ham.
Jeg så ham gå ned gangen med de fancy damebeina
og et mistenkelig blikk i sitt feite øye.
Jeg har aldri fersket ham, men har UV-lys,
og jeg gikk gjennom huset. Han har vraket hjemmet mitt.
Ødelagt det. Spesielt kontoret mitt, ødelagt det.
Først sa jeg ikke noe. Jeg tenkte: "Hva om det er meg?"
Etter nøye analysering, det er Frank. Det er veldig lavt.
Så hva gjør man? Først ble jeg sint. "Hvordan takler jeg dette?"
Kanskje la bakdøra stå åpen og se om han vil svømme?
Så hentet jeg meg inn.
"Nei, la oss få ham undersøkt."
Kanskje det er noe galt, et problem med blæra.
Jeg vet ikke hva som skjer inni mopser bortsett fra premier.
Kanskje han har urinveisinfeksjon.
Jeg tok ham inn, han er en frisk mops.
Alt er ok.
Det er ikke noe galt med urinveiene. Ingen infeksjoner.
Det som er galt, ifølge dyrlegen,
i medisinsk terminologi, er at Frank er en drittsekk.
Han vet hva han gjør, og han fortsetter å gjøre det
mens han ser meg i ansiktet.
Så jeg gikk inn på Amazon igjen, der svaret på alt er,
og de lager bleier til mopser.
Man kan kjøpe dem på Amazon.
Det er patetisk. Det ser ikke engang ut som en bleie.
Ser ut som ryggstøtter med borrelås, sånn som UPS-fyren har
det siste året han jobber. Det henger på rumpa hans.
Ser ikke ut som det gjør noe, men isjiasen plager ham.
Vi kaller dem ikke bleier av respekt for Sinatra. vi kaller dem bukser.
"Kom igjen, Frank. Vi har besøk. Kan du ta på bukser?"
"Ærlig talt."
Det føltes merkelig å ha på en hund bukser.
Føltes ikke riktig eller naturlig.
Så tenkte jeg på hva de har gjort i våre få år.
Da jeg var barn, så var en hund en hund.
Den levde utenfor huset, bundet til et tre.
Man dro vekk, og den ventet til du kom tilbake.
Det kunne være en time, en dag, et år.
Hunden ventet på deg. Du sa aldri til din far:
"Kan vi ta hunden med på ferie?"
De ville bundet deg til det andre treet.
Og se hva de har oppnådd nå, hundene, jeg ser dem overalt.
De sjekker inn på hotell selv.
De er på fancy restauranter, drikker martinier,
drar med fly til Hawaii.
Aner ikke hvordan de klarte det, hundene, men det gjorde de.
Dere er en del av menneskenes verden. Dere klarte det. Gratulerer.
Nå som dere er her, fjern tunga fra rumpa og se dere rundt.
Dere vil se at vi alle har bukser på,
for vi vet hvordan stellet vårt ser ut og å skjule det.
Aner ikke om du har sett en mops-penis, sir.
Du ser ut som du har sett urovekkende ting.
Kanskje du har sittet inne. Jeg vet ikke om ditt liv.
Du har ikke sett en. Google det etter showet.
Dere kan alle google det etter showet. En privat søkemotor.
Bare vent. Den er merkelig, misformet,
dekt i flerfargede hestehår.
Den følger deg rundt i rommet når du går forbi.
Det ser ut som noe djevelen ville kilt deg med.
Ta på deg bukser.
Men, enn så ekle som mopser er, så er vi verre.
Mennesker er verre.
Trodde vi ville bli bedre etter alt vi gikk gjennom.
Mer oppmerksomme på bakterier, høfligere. Nei!
Like ekle som før. Vi er det. Vi er fæle.
Hosting er tilbake. Man går gjennom flyplassen.
Alle går rundt som sjøløver.
Ingen dekker over munnen. De sprayer rekker med folk.
Jeg så en fyr på flyet klippe neglene.
Jo. Takk. Hvorfor?
Hvorfor har du engang en negleklipper i lomma?
Hva er i den andre? Brukt tanntråd og dopapir?
Hva feiler det deg?
De spytter overalt igjen,
en stor mann spytter på fortauet du går på.
De store, ekle, fra tynntarmen, dype spytt.
Den var seks tommer fra å gå ut den andre veien.
Og han sier: "Nei, jeg presser den ut den andre veien."
"Folk vil nok se dette."
Og den lander på fortauet som en romvesen-morkake.
Den har øyer, hjerteslag og følelser.
Den kravler inn i kloakken og formerer seg.
Og det var der COVID kom fra.
Jeg tuller egentlig ikke. Det var der det kom fra.
Alle eksemplene er ting menn gjør. De gjør slikt.
Jeg har aldri sett en kvinne snyte nesa i lufta uten lommetørkle.
Ting menn gjør. Jeg vet vi prøver å finne ut av det.
Var det en flaggermus? En kenguru? En lab?
Jeg vet ikke. Men en ting er sikkert.
Det involverte menn.
Dere vet.
En fyr utfordret en annen fyr
til å gjøre noe merkelig med en flaggermus for 10 dollar.
Og så gikk de til en bakgate ved en lab,
andre menn sto i sirkel og heiet på ham.
Og nå må vi ha på masker til verden går under.
Vi kan ikke noe for det. Menn. Vi er fæle. Menn er fæle.
Vi er ekle. Alle menn her tisser i sin egen hage.
Tisser i sin... Ikke sant? Ja.
"Nei, Tom, ikke min mann." Jo, din mann.
Jeg garanterer deg, når du ikke ser, bak hagestolen, bak grillen.
I grillen, hvis den er på.
Ja, for det er en morsom lyd.
Tenk på det, alle ubekvemheter i verden,
er fordi menn var der først, og gjorde noe fælt
og så måtte de endre reglene.
Hvorfor kan man ikke bare gå inn på et toalett på bensinstasjonen?
Hvorfor gi en nøkkel festet til et kjede festet til et dekk?
Og vi må dra det rundt bygget som en egyptisk slave.
Hvorfor? Fordi menn var der. Fæle menn gjør fæle ting.
Leker i toalettet som et fuglebad.
Stikker penisen i håndtørkeren.
Ja. Tror dere ikke når Dyson kom, at de ikke gjorde det?
Det var det de gjorde.
Dametoalettet er ikke fint.
Det er ikke på grunn av noe dere gjør dere inne.
Menn sniker seg inn der når dere ikke ser,
og bruker deres håndtørker også.
Ja, vi er ekle, og ingen mann vil nekte for det,
men vi er bra for dere.
Menn er bra for dere. Vi gjør dere sterkere.
Vi er immunitets-boostere. Syntes dere alt det var ille?
Det ville vært ille hvis menn ikke tok på stellet sitt
og tok på alle dørhåndtak i byen.
Ingen årsak.
Det andre menn har, og jeg ikke forstår
kvinner ikke har, virker baklengs,
er en utrolig mengde selvtillitt og tro på seg selv
bygd på absolutt ingenting.
Så fæle som vi er, så tror alle menn at alle vil ha ham hele tiden.
En fyr tisser i hagen, går ut inngangsdøra og tenker: "Hun vil ha meg."
Og kvinner er de mest magiske, vakre skapningene på planeten,
de sklir rundt planeten som sukkerspinn-gudinner,
fylt med liv og kjærlighet
og vakkerhet og tvil på seg selv.
"Ser jeg feit ut? Gammel? Jeg hater håret mitt. Og øynene. Hater rumpa mi."
Og du går rundt med en orangutang til kjæledyr.
Som ikke engang ser seg i speilet.
Høydepunktet for mannlig forfengelighet er sommeren.
Sommeren, overalt, ser man en mann, en 80 år gammel mann,
han går ned gata i singlet, eller i bar overkropp.
Han slentrer ned fortauet
som en fordervet grillet kylling.
Ingen muskelmasse igjen, bare to beinete kyllingvinger.
Lakrisbrystvorter svaier i vinden.
Gullkjeder sitter fast i hans skumle, spindelvev-kroppshår.
Og han våger å legge an på unge kvinner.
Herregud, hvorfor lar kvinner oss klatre på dem?
Jeg vet ikke. Jeg ville vært lesbisk.
Begge døtrene mine er hetero. "Fokuser, vi har tid ennå."
Dere trenger ikke gjøre dette.
Jeg er ikke lesbisk.
Jeg er en hetero, gift mann.
Jeg har vært gift med samme kvinne i 22 år nå.
Takk.
Dere aner ikke hva jeg gjennomgår.
Nei, hun er flott. 22 år. Hun er best. Jeg elsker henne høyt.
Jeg skal ikke angripe ekteskap.
Tro på ekteskap. Livet er tøft å leve.
Hvis man finner noen, en partner å dele det med,
så er det bra. Det kan gjøre livet bedre.
Hvis man finner den riktige, og senker forventningene
for hvordan det vil bli, så blir du lykkelig gift.
Ikke noe vondt ment når jeg sier senk forventningene.
Det er derfor folk skilles.
Har man for høye forventninger om hva man vil få
fra forholdet. Det er ikke så mye.
Ikke legg for mye press på det.
Gå inn med åpent sinn. Ikke vær dum. Vær smart.
Ha en venn som vurderer å gifte seg.
Han er så dum. Måten han snakker på, en idiot.
De har vært sammen i 5 år, tingene han snakker om.
"Hun er hyggelig, familien hennes er kul."
"Hun er smart, men vet ikke om hun er heit nok."
"Vet ikke, vi snakker om å gifte oss. Er hun heit nok?"
Hva er det du røyker?
Snakk om å bli gift for resten av livet.
Ikke bry deg om heit, eller gift deg med heit.
Gift deg med sterk. Man vil ikke ha en supermodell.
Man vil ha noen som kan løfte opp den andre siden av sofaen.
Uten å ta sigaretten ut av munnen.
Det er den du vil gifte deg med.
Nei. Det er en god ting.
Hvis man er gift, her inne i kveld, så er det en god kveld for dere.
Dere har det gøy. Ikke noe press. Dere er gift.
Dere bryr dere ikke engang om partneren deres har det gøy nå.
Det er ikke derfor dere er her. La noen andre snakke i en time.
Det er lett.
Hvis dere dater, hvis dere er på en date her nå,
så er det en vanskelig kveld for dere.
Det er mye arbeid. Dere bryr deg om hvordan kvelden går.
Dere vil de skal være lykkelige. Det er mye press.
Det er greia jeg ikke liker med dating.
Hvis man krangler på vei hjem i kveld,
kanskje på grunn av noe jeg sier,
hvis dere krangler i kveld,
så kan hele forholdet være over i kveld.
I kveld. Det kan ta slutt i kveld.
For dere har den muligheten. Det er en grusom mulighet å ha.
For hvis dere drar, må man ta fram
laptopen og alle laderne.
Man må til frisøren, kjøpe kule klær, gå ut i verden igjen.
Lyge til alle igjen om hvor flott du er.
Min kone og jeg kan ha den samme krangelen i kveld, og vi slår ikke opp.
Vi drar ikke, for vi har ikke den muligheten.
Vi kan ha den verste krangelen, og vi drar ikke.
Jeg drar ikke. Jeg krangler, jeg drar ikke. Jeg henter meg snacks.
Jeg henter meg snacks, en håndfull kjeks fra speideren.
Og så spiser jeg den en for en og stirrer på speilbildet mitt på komfyrdøra.
Til jeg føler meg så ekkel at jeg tilgir henne,
uansett hva hun sa, for jeg vet at hun nok har rett,
for hun er gift med et monster som nettopp sto og spiste 24 kjeks.
Jeg trenger ikke kule klær, jeg trenger ikke gå til frisøren.
Gå til frisøren når hun sier "gå til frisøren."
Jeg kjøper klær når hun kjøper klær, og minner meg på at jeg må det.
Det er slik gifte par ender opp.
"Straks tilbake, må kjøpe joggesko." "Vent litt."
"Jeg trenger også joggesko."
"Gjør du? Vil du bli med?" "Ja, jeg vil bli med."
"Kom igjen. Joggeskodag!"
Og vi drar til Footlocker og sitter i de giftes seksjon,
og de henter ut joggesko som ikke er laget for noe atletisk.
Nei, de er store, hvite og har borrelås.
De passer til å stå mens vi venter på hverandre.
"Vil du også ha sokker?" "Du leste tankene mine."
"Sokker, shorts og joggesko. Ingen pose. Vi skal ta de på."
Ser vi bra ut? Nei. Vi ser ikke bra ut. Det var ikke poenget.
Poenget var å gjøre hverandre lite seksuelt attraktive for resten av verden.
Vi vil ikke at en singel pervo skal se på dine kule sko
og legge an på deg. Det vil ødelegge det gode vi har.
"Hva med sex, Tom? Hva med sex?"
Alle spør: "En person for resten av livet?"
"Hva med sexen?" Bli voksen. Dumme sex.
Årsaken til alle dumme avgjørelser du har tatt?
Sex? Sex er gøy, men det er en karusell.
Første gang jeg var på Space Mountain, ja, det var spennende.
Jeg visste ikke at den ville gjøre det.
Jeg har vært på Space Mountain nå i 22 år.
Jeg vet hva som vil skje.
Det er gøy, men man blir forvirret, kvalm, og trenger en lur.
Jeg var i New York, og de på hotellrommet
ved siden av meg hadde sex.
Veldig høylytt, rytmisk, gledesfylt. Og det fortsatte, i 15, 20 minutter.
Jeg tenkte: "Pandemien er visst over."
Ha det gøy der inne. De stoppet ikke. De fortsatte.
25, 30 minutter uten stopp. Ingen pauser.
I tretti minutter. Jeg ringte kona mi: "Jeg må be deg om unnskyldning."
Det stoppet ikke der. 35, 40 minutter. 40 minutter uten stopp.
Vi har aldri vart i 40 minutter... 40 minutter uten pause?
Nei, det kan legges til middag. Vi har aldri vart i 40 minutter.
Jeg ville ikke ønsket det. 40 minutter? Kom deg av. Jeg har ting å gjøre.
Hvor er mobilen min?
Etter en time, tok jeg ørepropper i ørene og gråt meg selv til søvn.
Jeg vil ikke engang vite at slike folk eksisterer.
Jeg våknet klokka 07:00 neste morgen, hørte det fremdeles,
07:00 på morgenen! Jeg drar, venter litt.
Dette er ikke folk. Dette er porno.
Dette er porno. Jeg var så lettet.
Men så ble jeg sint, hvem er der inne etter en pandemi,
og sprayer overalt som Frank?
En mann. En ekkel mann. Fæl.
Jeg dømmer dere ikke, eller hva sivilstatusen deres er.
Singel eller gift? Jeg vet ikke.
Dette er ting som er kompliserte og vanskelige å navigere.
Det er vanskelig, man blir med noen hjem,
går man hele veien?
Det vil endre ting. Dere vil begge endres.
Dere får begge rare hobbier, gjør rare ting.
Dere vil se rare ut. Det vil endre seg.
Finner ut ting om din ektefelle som du ikke så komme.
Jeg fant ut at min kone ikke liker at jeg leser.
Hun liker ikke at jeg leser noe. En bok, et blad, en cornflakes-eske.
Kona ser meg lese, og hun tenker ikke: "Han trenger litt fred."
Nei, hun tenker: "Han kjeder seg. Jeg skal fortelle om min søsters jobb."
"Han leser en bok. Han må kjede seg."
"La meg fortelle ham om min mors nye leieavtale for leiligheten."
Den andre gangen hun liker å snakke er sent på kvelden.
Sent på kvelden når jeg legger meg, legger hodet på puta,
og skrur av lysene.
Det er da hun liker å snakke om kreft,
kidnapping av barn, verdens undergang.
Alle fæle nyheter hun har hørt den dagen,
hun vil drysse dem over på min side av sengen.
Til hun har tømt seg og begynner å snorke.
Når hun skrur av lyset: "Jeg snakket med din mor i dag."
"Hun hørtes så gammel ut. Lurer på hvor lenge igjen hun har."
"Har du klappet katten nylig? Han har en svulst på nakken."
"Carols katt fikk en svulst. Den er så stor at den ser ut som en hatt."
"Sa jeg at jeg snakket med din mor på telefonen i dag?"
"Hvem er eldst, din mor eller din far?"
"En av dem vil ikke leve til jul, jeg bare vet det."
"Kan ikke tro at våre døtre skal bort på college snart."
"Grusomt å tenke på at de er ute i verden med alle de fæle mennene."
"Det er ikke verre enn det de driver med
på rommene sine på mobilene akkurat nå."
"Carols døtre har tatt bilder av vaginaen sin,
og lagt dem på internett."
Tror du det er det våre døtre driver med nå?"
"Ti meter fra senga vår, med vår familiepakke?"
"Jeg snakket med mora di. På telefonen..."
Og jeg stirrer i taket i seks strake timer
og venter på at sola skal stå opp,
så jeg kan drikke kaffe, og komme meg vekk fra djevelkvinnen jeg sover med.
Vi burde ikke sove i samme seng lenger.
Ikke hele tiden. En gang i blant er gøy.
Jeg håper dere finner kjærligheten. Jeg gjør det.
Jeg håper dere er like heldige som meg.
Det betyr ikke en livstidsdom i samme seng
med din partner for resten av livet.
Jeg sier til henne: "Noen går i kveld."
"Noen henter puta, og sparker ut den andre
og drar midt på natta, rasende."
Hvorfor ikke gjøre det klokka 22 med et kyss på kinnet?
"Elsker deg. Ses i morgen."
Hun vil ikke. Hun henger fast ved den unge versjonen av oss.
I begynnelsen, så må man være i samme seng.
Dere er unge, seksuelle, forelsket.
Dere har sex tre ganger hver kveld.
Dere sovner i kringleposisjon, en fot i fjeset henger opp ned.
Og man sover godt slik.
Man sover faktisk i åtte timer slik.
Og man våkner om morgenen så uthvilt og forelsket.
Man ser på hverandre: "La oss gjøre det igjen."
"La oss ha morgensex".
Vi sier ikke det der jeg bor.
Nei, vi er for opptatte med å peke på hverandre,
og bebreide hverandre for hvem som ødela hvems søvn.
"Det var deg. Det er noe galt med deg."
"Nei. Du må gå til en lege."
"Det er noe inni deg som prøver å komme seg ut."
Og virkeligheten er at vi begge er over 40.
Og hvis man er over 40, så har man en 50% sjanse for å få
en god natts søvn i kveld.
Femti prosent. Bare du, alene.
Femti prosent sjanse,
fordi du er døende. Du dør sakte.
Kroppen din prøver å kvele deg, og teknologien holder deg i live.
Femti prosent sjanse for å få en god natts søvn.
Og ikke fordi du gjorde noe vilt, som å ta kokain.
Nei, du spiste en kjeks etter klokka seks.
"Spiste Donna ost på festen. Nei!"
"Hun kommer ikke til å puste riktig på en uke."
"Bob drakk tre øl. Tre øl. Velkommen til fjertepalasset."
"Fest setebeltene. Ingen får sove i kveld."
Kona mi har mye som skjer. Hun gnisser med tennene i søvne.
Hun er så sint at hun gnisser tennene til de er bare stubber.
De vil ikke finne ut årsaken til det.
I stedet gir de henne en tannbeskytter som de har i amerikansk fotball
og dytter det inn i munnen hennes som et tyggeleketøy fra Petco.
Hun sliter ut tre eller fire i måneden som en sint bever.
Jeg våkner med plastikkbiter over hele ansiktet.
De er blå og lyser i mørket.
Det er slik jeg vet hvis vi roter på natta.
Hvis jeg ser noe blått som svever på tvers av rommet...
Det vil ikke skje.
Ikke i kveld. Hun har tatt på seg utstyret.
Tatt på seg hjelmen, tannbeskyttelsen, og eukalyptus-salven,
og legger seg med sine ubarberte bein som en koala.
Som en sint koala som vil spille for the Packers.
Og hun står opp for å tisse seks, sju ganger om natta.
Jeg visste ikke at en kvinne kan ha en hoven prostata, men hun har det.
Og når hun går, så knekker ankelen hennes.
Man kan høre det!
Man hører det ikke om dagen når det er løvblåsere og søppelbiler.
Man hører det ikke da.
Klokka tre på morgenen, så er det den høyeste lyden man hører.
Hun prøver å puste gjennom tannbeskyttelsen,
og det er som om Darth Vader er fanget i bobleplast på soverommet.
Og det er derfor du også bør gifte deg.
Det er merkelig å være et menneske.
Det er merkelig hva opplever.
Jeg vet, for jeg er også et menneske. Det er merkelig.
Grunnen til at vi er her, er å bli kjent med folk.
Det er hele greia vår.
Vi blir venner med folk, dater folk, gifter oss med folk, lager nye folk.
Alle man forelsker seg i, blir kjent med,
må man bekymre seg for. All kjærlighet er bekymring.
Det er en merkelig måte å leve på. Det er derfor alle tar stoff.
Den første gang jeg tok min datter
til legen var da hun var en baby:
"Jeg kommer aldri til å sove igjen."
Jeg har aldri elsket noe så høyt og følt meg så sårbar på samme tid.
En merkelig måte å leve på. Alt var bra, men skremmende.
Legen sier: "Alt er flott, alt er ok."
"Ok, bra."
"Bare en ting." "Helsike. Hva er det?"
Jeg begynner å svette.
"Ikke noe farlig, men hodet er innen fem prosent."
"Hva betyr det?"
"At 95% av alle hoder er større enn hennes hode."
"Hva?" "Ja. Kun 5% av befolkningen
har et like lite hode som din datter.
Man ser de ikke, de kravler i mørket
fra bakgate til bakgate."
"Hva?"
"Ikke noe farlig. Sjekk hver sjette måned."
"Ok."
Jeg tok henne med hjem.
Tok henne med på lekerommet, begynte å blåse i munnen hennes.
"Kom igjen, voks."
Jeg hadde panikk i to år. Ikke noe å bekymre seg for. Hoder vokser.
Man går aldri på kjøpesenteret, ser noen med et ping-pong-hode
som går ned gangen, med flaskekapsel til hatt. "Hallo".
Nei, alles hoder er ok.
Man bør ikke slutte å elske på grunn av frykt.
Jo mer kjærlighet, jo mindre redd er du. Fortsett å gjøre det.
De som står deg nærmest, man aner ikke hva de driver med.
De har sine egne liv, hemmelige. Du er ikke ansvarlig for dem.
Selv dine barn!
Min datter kom hjem fra sitt første år på college,
og jeg sa: "Du er en voksen. Velkommen hjem."
"Vil du ha litt vin til middagen? Du er en voksen nå."
"Vil du ha litt vin?" "Nei, takk. Jeg drikker ikke."
"Jeg liker ikke alkohol."
"For en god far jeg er."
Hun sa: "Jeg røyker bare hasj."
"Hvor lenge har du gjort det?"
"Siden første året på high school."
"Hvor?" "På rommet mitt", sa hun.
I fire år, fikk bare toppkarakterer.
Høy som bare det, i mitt hus. Hun elsket hasj.
Her er problemet. Jeg elsker hasj mer.
Og i fire år så røyket jeg ikke fordi jeg ville stå fram
som et godt eksempel for barna.
I fire år, så spiste jeg kun noen
melatonin-gelekuler for å få en viss rus,
og til slutt sovne.
Hun røyket en bong nede i gangen.
Mitt ekte mål, det jeg har lært av å få ungene er å lage gode mennesker.
Det er mange dårlige mennesker, det er mange gode mennesker.
Vi kan ikke endre de dårlige menneskene,
men vi kan bli flere enn dem, ved å lage flere gode mennesker.
Burde være enkelt.
Dårlige folk lager jo ikke flotte barn. Nei, de lager drittunger.
Man ser dem der ute, de velter ting i restauranter, faller i brønner.
Jeg vet ikke hvorfor vi engang hjelper dem opp.
Hvem faller ned i en brønn? Ikke et godt barn.
De kommer til å falle inn igjen.
Virker jo som det burde vært lett å endre dårlige folk.
Burde være lett, det er sann fornuft.
Livet ditt vil bli bedre, hvis du roer det ned litt,
og kommer overens med resten av oss.
Man bryr seg ikke om andre, men livet ditt vil bli bedre,
og mindre stressende, hvis du bare roer ned litt.
Vi ber deg ikke om å gjøre noe mer.
Bare gjør mindre av det du gjør nå.
Begynn med små skritt.
Ikke vis testiklene dine baki lastebilen din.
Hvorfor gjør du det?
Hva feiler det deg? Hvorfor gjør du det?
Jeg har en minivan fylt med barn og gamlinger.
Vi vil ikke se deg få ballene sugd på motorveien.
Ikke enkelt å være god, det krever jobb. Dere er gode folk, jeg vet.
Folk som kommer til mine show, er alltid gode folk.
Dere kjører alle biler, så jeg vet dere er drittsekker noen ganger.
Alle bytter kjørefelt, en fin, vakker dag.
Du overrasker deg selv. Plutselig tenker du:
"Ikke i dag, gamle kjerring. Du skal ikke kjøre forbi meg."
"Jeg følte at du så på meg. Jeg skal ikke se tilbake."
"Ikke i dag, rosin-ansikt. Ikke i dag."
Hvor faen kom det fra?
Må jobbe med det. Vær snill med folk som jobber i kundeservice.
Vær snill med dem. Tror du de vil tjene deg?
Disse folkene venter... Nei, du er ikke dronningen
bare fordi du gikk inn i en restaurant.
De vil ikke servere deg. Det er jobben deres.
De vil tjene penger, betale husleia,
kjøpe litt kokain på vei hjem.
Og som tidligere ryddehjelp,
vær snill med ryddehjelpen, de kommer til å slikke på maten din.
Vær snill med folk i kundeservice på telefonen.
Tror du ungene i India vil jobbe med å hjelpe oss?
Nei, de vil at familiene deres skal overleve.
Tenk deg at de forteller vennene sine at de fikk jobben.
"Jeg fikk en jobb i dag." "Hva jobber du med?"
"Jeg hjelper amerikanere fikse PC-ene sine over telefonen."
"Nei!"
"Du har ikke engang en PC." "Jeg vet."
"Du snakker knapt engelsk." "Jeg vet."
"De kommer til å drepe deg." "Jeg begynner i morgen."
Jeg støtter babyer som gråter på fly.
Ja. Jeg er på lag med babyene nå.
Jeg sitter alltid ved siden av en forretningsmann som klager.
"Hvem skal få ungen til å tie?"
Nei, vent litt. Hold kjeft. Du er en mann.
Du er en mann med hårete armer og en lommebok.
Du valgte å ta dette flyet. Babyen vil ikke være her.
Ingen baby vil være 30 000 fot oppe i lufta med et skjelett som kollapser
som en Imsdal-flaske.
Sitter på rumpenivå med alle dere middelaldrende gassposene,
gassbomber dem på vei til setet ditt.
Nei, den ungen har det ikke bra nå.
Han burde gråte på det flyet.
Vi burde alle gråte på det flyet.
Han er den eneste som er ærlig på det helsikes flyet.
Og la meg være tydelig. Jeg er ikke en fan av babyer.
Nei. Jeg laget to, og jeg liker dem fremdeles ikke.
Jeg stoler ikke på noen hvis hjerte du kan se slå på toppen av hodet deres.
Ubrukbare pølsebein, kan ikke stå på årevis.
Nei, jeg liker dem ikke. Men hvis et barn gråter, så har de det ikke bra.
De er i en kirke, en restaurant, eller på et fly. La dem gråte.
Dere tok dem med ut for tidlig. Hvorfor ta dem med noen steder?
De er babyer. La dem være hjemme. Det er en lykkelig baby.
Hjemme, 22 grader, naken, Cheerios sitter fast på kroppen.
De spiser kattematen. Det er en lykkelig baby.
Man må gå ut, sette en stor, rosa sløyfe på hodet hennes,
så alle slutter å kalle henne en gutt.
Hun ser ut som en gutt. Hun er ikke ferdig ennå.
Hun ser ut som en mann. En middelaldrende mann som jobber på kaia.
Gi henne et år, la henne fylle seg ut, så kan du ta henne med ut.
Vil du klage til meg om småbarn som har
egne seter på første klasse? Jeg skal lytte.
Det burde vært ulovlig.
Jeg reiser mye, det er mye å takle,
når jeg ikke får oppgraderingen, og jeg sitter i økonimidelen
mellom to sumowrestlere i joggedresser,
som spiser saltkringer som en kneler i seks timer.
Og småbarnet står naken i setet mitt, og drikker en mimosa
og rekker finger til meg gjennom gardinen.
Det er vanskelig å godta.
Jeg forstår hvorfor vi blir sinte på babyer, som gråter på et fly.
Fordi du er redd. Forretningsmannen er redd. Vi er alle redde.
Det er skremmende der oppe. Det er skremmende.
Vi er ikke så forskjellige fra barna vi en gang var.
Man blir redd, hører et rop om hjelp, og man blir mer nervøs.
Det var fint med å være hjemme i to år, man føler seg trygg der.
Det gir deg en illusjon om kontroll over universet. Noe vi ikke har.
I det minste så vet du hvor toalettpapiret er, hvor skjeene skal ligge.
Når du reiser, kommer usikkerheten.
Jeg har hatt det flott med dere.
Dette var en fantastisk opplevelse. Jeg er glad i dere alle,
men det var et helvete å komme seg hit.
Når man kommer til sikkerhetskontrollen, så er man i tredje klasse
og får kjeft av rektor.
I det man forlater huset, så holder sikkerhetsvakten bagen din.
"Hvem sin bag er dette?" "Helsike. Min bag."
"Er det vann i den?" "Kanskje."
"Du er en idiot." "Nei, jeg klarer å gjøre ting."
Så kommer man til hotellet, mer usikkerhet.
Hvordan fungerer nøkkelen? Heisen?
Fjernkontrollen? Hvordan fungerer termostaten?
Hvem sitt krøllete hår er dette?
Hvordan skru på lampen? Hvordan skru på den faens lampen?
Hvorfor er det så mange lamper? Man finner aldri lysbryteren.
Er den nederst? På selve lampen? Er det et kjede? En lysbryter?
Dere satte den på en tråd, under bordet? Hjerteløse jævler.
Jeg er bare en merkelig mann i en merkelig by som prøver å overleve.
Dette er den letteste reisen man kan ha.
Alene med en rullekoffert. Når man reiser med familien.
Det er helvete på jord. Familieferie? Ikke gjør det.
Ikke gjør det. En familie er en dårlig organisasjon.
Den fungerer knapt hjemme.
Hvorfor ta den med hjemmefra?
Og jeg er alltid så dum.
Jeg tenker at når vi kommer dit, så vil vi ha det gøy.
Reisen er et helvete, men når vi kommer til destinasjonen, vil jeg få min tid.
Nei, din idiot.
Du er i et merkelig reality-show med hindringer kastet etter deg
som du ikke visste var mulige. Jeg løper plutselig.
"Kona di ble stukket i vaginaen av en manet, gå!"
"Svigermoren din prøver spansken sin på kelneren
og sier ganske rasistiske ting, gå!"
Lo, siento, lo siento.
"Ditt yngste barn fikk elveblest sent i går kveld."
"Sykehuset er flere timer unna. Hva gjør man?"
Hva gjør jeg?
Jeg trekker en skitten Benadryl ut av ryggsekken min,
koster av hårene og gir den til henne.
Legger henne tilbake i senga, og håper hun våkner neste morgen.
Jeg er ingen lege. Jeg er en full pappa på ferie.
Og overraskende nok, ungene ønsker heller ikke å være der.
Ingen barn vil være fanget på et hotell med sine halvnakne foreldre.
De eneste to folkene som kan gi dem trøbbel.
Hele barndommen tilbringes med å komme seg unna foreldrene dine.
Man gjemmer seg i trehytter, løvhauger, overnatter hos venner.
Mine venner og jeg pleide å leke i kloakkrøret.
Et kloakkrør som førte alt menneskelig avfall og dumpet det i innsjøen.
Ja, det var der vi lekte, i byens drittrør.
Og vi elsket det, for vi visste at våre foreldre aldri
ville lete etter oss i drittrøret.
"Tom har vært borte en stund. Tror du han er i røret?"
"Nei."
Det er skummelt i drittrøret.
Det var spøkelser, og den klovnen fra It.
Det var skummelt der nede.
Men jeg vil mye heller være i røret enn å sitte på et hotellrom
på sengekanten og vente på at min far skulle bli ferdig på badet
i en og en halv time.
"Hva er de lydene?"
"Hørtes ut som en bjørn som romsterte gjennom en søppelkontainer med ballonger."
Han kommer ut en time senere. "Jeg ville ikke gått inn dit."
"Men jeg må gå inn dit. Det er ingen andre steder å gå."
Jeg gikk gjennom en giftig tåke.
"Hvorfor lukter det som en antikk dyrebutikk her inne?"
Man står med sokkene i vann. "Hva har han gjort?"
Det er barndommen, ikke sant?
Man sitter fast i sokkelesten, et sted du ikke ba om å dra.
Det er tøft å være et barn. Som en gisselsituasjon.
Atten år med å bli dratt rundt av to kidnappere.
Ingen penger, ingen ID. 18 år.
Du kan ikke ta noen avgjørelser.
"Kom deg inn i bilen." "Hvor skal vi?"
"Jeg sa kom deg inn i bilen."
Tusen takk for at dere kom.
Dere var fantastiske. Tusen takk.
Jeg mener det, tusen takk. Ta vare på dere selv.
Ta vare på dere selv, så ses vi neste gang. Takk.
Tekst: Eva Mari Southwood