Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Intrare apel de la mama Irene.
‎- Da, mamă. ‎- Bună, scumpule! Ați ajuns?
‎Încă nu. O luăm pe Cami ‎de la aeroport și mergem acasă.
‎Tu ce faci, ești bine?
‎Nu conduceți cu viteză!
‎Mamă, suntem pe hidropter.
‎Scuze, credeam că mergeți cu mașina.
‎Tu ce faci?
‎Sunt bine. De ce-ți faci griji pentru mine?
‎Ești cu un bărbat ‎pentru prima dată în zece ani.
‎Am fost și anul trecut ‎în vacanță împreună, să știi!
‎De fapt, noi doi am fost împreună, ‎apoi l-ai cunoscut pe el.
‎În fine! ‎Salută-i pe Camilla și pe ceilalți!
‎- Ai grijă! Sună-mă! ‎- Bine.
‎- Pa! ‎- Pa, mamă!
‎Fiul tău are dreptate.
‎Vacanța asta e un soi de test ‎pentru noi, nu crezi?
‎Adevărul e că Vincenzo ‎nu a mai călătorit fără mine.
‎Dar, mai important, ‎tu nu ai călătorit fără el.
‎Nu vrei niște ‎scialatielli all'amalfitana‎, ‎în loc să mergem în Sicilia?
‎N-o fac pentru tine, să știi!
‎Mie nu mi-au plăcut niciodată ‎vacanțele planificate.
‎Nu-mi vine să cred!
‎Nu-mi vine să cred că suntem aici!
‎- Doamne! Haide! ‎- Am reușit!
‎O să fii bine, mă auzi?
‎Măcar tu ai un iubit.
‎Eu sunt singură, la mii de kilometri ‎de casă, ca un peștișor auriu în ocean.
‎Sunt înconjurată de rechini.
‎Ce s-a întâmplat?
‎- Mi-e puțin frică. ‎- De ce?
‎Dacă e diferit?
‎Dacă s-a schimbat ceva?
‎Un an departe e prea mult.
‎Un grăsan cu un cărucior.
‎Călugărițe. O roșcată frumoasă.
‎- Unde? ‎- Nu e ea, Vinz.
‎Calmează-te, ești prea emoționat!
‎Din punct de vedere tactic, ‎nu e bine s-arăți atât entuziasm.
‎Cui îi pasă de tactică? Pricepi de ce ‎vreau să-i cer să locuiască cu mine?
‎Tu ești prost?
‎Orice relație moare când te muți împreună. ‎O știe toată lumea.
‎Fiindcă n-au cunoscut ‎o fată precum Camilla.
‎Ce știi tu de locuitul împreună?
‎Înțeleg ce spui. ‎De fapt, vacanța asta va fi un test.
‎- Un test. ‎- Un test.
‎Păr ondulat…
‎- Cami! Bună! ‎- Bună, iubitule!
‎- Mi-a fost dor de tine. ‎- Și mie, de tine.
‎Bună!
‎- Ea e Nathalie. Vincenzo. ‎- Bună!
‎- Vincenzo!
‎Iar eu sunt Furio.
‎Prietenul lui Vincenzo. ‎Parcă așa era genitivul.
‎Tu ești Nat, colega de cameră a Camillei.
‎- Da. Vorbești bine engleza. ‎- Mulțumesc!
‎Mă bucur, pentru că mi-era teamă
‎că o să vorbesc numai italiană.
‎Am exersat pe drum.
‎Iar Cami mi-a povestit multe despre tine.
‎Vorbesc și italiană. ‎O studiez la universitate.
‎- Bună! ‎- Deci vorbești mai bine decât mine.
‎Mă bucur să te cunosc, oricum.
‎E frumos să cunoști ‎oameni de sex opus vara.
‎- Și fete. ‎- Pa!
‎Poate suna mai bine în engleză.
‎Oricum, am nimerit-o cumva.
‎- Mă duc după ea. ‎- Da?
‎- Mi-a fost dor de tine. ‎- Și mie.
‎Nu glumeam.
‎Serios, o să-ți arăt!
‎Mulțumesc, o zi bună!
‎- Rămas-bun! ‎- Mersi!
‎Bun, și unde mi-e pizza cu ananas?
‎Du-te imediat înapoi!
‎- Glumesc. Era doar o glumă. ‎- Nu e amuzant.
‎Era o glumă.
‎Haide, Vinz! Acum e acum!
‎Am pornit!
‎Aproape am ajuns.
‎- În sfârșit! ‎- Acum mâncăm, nu?
‎După astea 800 de trepte…
‎Am ajuns.
‎Vai, cât de frumos e!
‎Doamne!
‎Ce priveliște!
‎Nu-i rău deloc, Vincenzino.
‎Nu-mi vine să cred! E minunat.
‎Uită-te la asta!
‎Mamă!
‎Ce nebunie!
‎Vinz, îl întrebi pe tatăl tău ‎dacă mă adoptă? Chiar și de la distanță!
‎Veniți să vedeți înăuntru!
‎Intrați, prieteni! Asta e camera de zi.
‎Aici e sufrageria. ‎Baia e în capăt, pe dreapta.
‎Dormitoarele, acolo.
‎- Și cine e tipul din tablou? ‎- Acela?
‎- Da. ‎- E tata.
‎Aveți același nas.
‎Acolo ar trebui să fie ‎și o vitrină cu două rafturi.
‎- Cu un crab auriu deasupra. ‎- Înțeleg.
‎Să nu-l atingeți, vă rog! ‎E al tatei. E al naibii de scump.
‎- Ați înțeles? ‎- Da.
‎- L-ai atins, nu-i așa? ‎- Nu.
‎Eu și Cami o să dormim acolo.
‎Furio, tu și Nathalie dormiți aici. ‎Sunt două paturi de o persoană.
‎Stai!
‎Trebuie să dorm cu el?
‎Ai spus-o cu un amestec ‎de entuziasm și groază.
‎Ascultă bine ce-ți spun!
‎Dacă te uiți la mine ‎când fac duș sau mă dezbrac,
‎te omor.
‎- Deci era doar groază. ‎- Va fi o vacanță minunată.
‎Vino să-ți arăt orașul!
‎E minunat aici.
‎Și asta nu-i nimic.
‎- Mersi! ‎- Salvato!
‎- Salut, Vince! Tu ești? ‎- Bună!
‎Ea e Camilla.
‎Bună! Încântată!
‎- Frumoasă, dar mai ales norocoasă. ‎- Ești drăguț.
‎- Mai ales norocoasă. ‎- Bine.
‎- Mulțumesc! ‎- Pa!
‎- Nu ne-am văzut de mult. Bun-venit! ‎- Mersi!
‎- Vince! ‎- Au mozzarella de bivoliță.
‎Bună!
‎- Și fata asta frumoasă cine e? ‎- E iubita mea.
‎Și-ai prezentat-o fără să-mi spui asta?
‎Ce frumusețe!
‎- Încântată! ‎- Plăcerea e de partea mea.
‎Gennaro, a venit Vincenzo.
‎- Ce mai faci? ‎- Toate bune. Tu?
‎- Toate bune. ‎- Pa, Gennaro!
‎- Ce drăguți sunt! ‎- Așa e.
‎Să-ți arăt un loc special!
‎- Asta e superbă. ‎- Stai s-o ating!
‎- Doamne, ce frumoasă e! ‎- Nu-i așa?
‎Materialul e foarte lejer.
‎Bine, o cumpăr.
‎- Ce zici, s-o port diseară? ‎- Da.
‎Nu pot să cred că nu e nicio cameră liberă în Amalfi!
‎Ajunge! Dacă nu găsim o cameră, dorm aici.
‎Cred că știu un loc mai confortabil ‎decât scările astea.
‎Unde?
‎Nu reușesc.
‎- Tu poți să dormi? ‎- Da.
‎De fapt, aproape adormisem.
‎Măcar avem o priveliște de cinci stele.
‎Prima dată când am dormit într-o mașină
‎cred că a fost în anii '90, ‎după un concert.
‎Și eu îmi amintesc ‎prima dată când am dormit în mașină.
‎În Corsica, într-un 2CV.
‎Fără scaune rabatabile.
‎Dar iubita mea era fericită.
‎Deci nu erai singur, ci cu o fată?
‎- Gelozie retroactivă? ‎- Nu.
‎- Cum o chema? ‎- Paola.
‎Îți amintești.
‎Haide, aveam 20 de ani! ‎La fel ca Vincenzo acum.
‎N-aduce vorba de Vincenzo! ‎Nu deschide subiectul!
‎Tu, în 2CV-ul tău, cu Paola,
‎el, cu Camilla, ‎în patul unde a fost conceput.
‎Doamne, acum chiar că nu mai dorm!
‎Aș fi preferat ‎să nu primesc această informație.
‎- Noapte bună! ‎- Gelozie retroactivă?
‎- Ce-i ăla? ‎- Ce?
‎- Ăla. ‎- Ăsta?
‎Da.
‎E un fluier. A fost al bunicului. ‎El știe povestea.
‎Bunicul îl avea la el ‎în ziua când a cunoscut-o pe bunica.
‎I l-a dat tatei și-a cunoscut-o pe mama.
‎Conține salivă ‎de la trei generații de salvamari.
‎- Vrei să sufli în el? ‎- Nu, e scârbos.
‎Vinz, e un tip foarte dubios ‎care se tot holbează la mine.
‎Unde?
‎Vine spre noi chiar acum.
‎Vinz! Ce mai faci?
‎Salut! Bine, tu?
‎- Bine. ‎- Băieți, el e Hans.
‎E fratele pe care nu l-am avut.
‎Eu sunt fratele ce va fi adoptat.
‎- Îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎De când eram copii, ‎ne-am petrecut verile împreună aici.
‎Camilla, iubita mea.
‎- Îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎Nathalie.
‎- Nathalie. ‎- Hans.
‎Vrei să bei ceva?
‎- Da. ‎- Haide!
‎Să v-aud!
‎Ești sigur?
‎Ne pregătim de săptămâni întregi. ‎Ții minte melodia, nu?
‎Da, dar concentrează-te! O să fim tari!
‎- Ce face? ‎- Vinz!
‎- Aștept în public. ‎- Unde naiba te duci?
‎- Se bat pe microfon. ‎- Nu știu să cânt.
‎Aplauze pentru…
‎Vincenzo.
‎Haide!
‎Știu pe de rost versurile ‎melodiei pe care o voi cânta.
‎Am ascultat-o tot anul ăsta,
‎fiindcă iubita mea era în Canada.
‎Camilla, mă bucur că te-ai întors.
‎Nu pot să cred că face asta!
‎Nici eu, crede-mă!
‎- Oricum, ea e Camilla. Iat-o! ‎- Încetează!
‎Termină, te rog!
‎Fiecare gând, fiecare mișcare a ta
‎Fiecare tăcere Care crește pe zi ce trece
‎Descopăr în tot ce faci Văd în tot ceea ce ești
‎Fata la care am visat mereu
‎Și lumea din jurul meu E mai colorată
‎Ea e Camilla.
‎Nimic nu doare când ești tu aici
‎E original, nu?
‎Ești perfecțiunea întruchipată Slavă Domnului că ești aici
‎Întind brațele spre cer Și mă gândesc
‎- Că ești tot ce-i mai frumos pe lume ‎- Tu ești, Cami.
‎Ești tot ce-i mai frumos pentru mine
‎- Mulțumesc! ‎- Bravo, Vinz!
‎Asta a fost pentru Camilla. ‎Cami, te iubesc!
‎- Vă mulțumesc tuturor! ‎- Așa, Vinz!
‎Ce nu înțeleg eu e
‎cum se cuplează și ultimii ratați ‎pe rețelele de socializare.
‎- Eu unde greșesc? ‎- Pot?
‎Îți lipsește un pic de farmec.
‎Farmec.
‎Și fosta spunea asta.
‎De cât timp erați împreună?
‎Am ieșit o dată în oraș.
‎Și asta a fost cea mai lungă relație a ta?
‎Poate n-ai înțeles.
‎Ai în față un om ‎care n-a mai fost iubit până acum.
‎Dar care are multă dragoste de oferit.
‎Rebeccăi?
‎Nu?
‎Toți se uită la ea, ‎dar ea nu se uită la nimeni.
‎El e Lucio, partenerul meu.
‎- Îmi pare bine. - Bună!
‎Ați dormit în mașină?
‎Era târziu, n-am vrut să vă deranjăm.
‎Să ne deranjați? Ești la tine acasă.
‎Ai până și-o cameră a ta.
‎Serios? A, da, camera aceea.
‎Ce bine!
‎Doar că… Vincenzo nu trebuie ‎să afle că sunt aici.
‎- Hans e bine? ‎- Da.
‎E în Cala Ventresca ‎cu Vincenzo și ceilalți.
‎E frumos în Cala Ventresca.
‎- Dar nu acolo erau drumurile pietruite? ‎- Ba da.
‎Dar…
‎Nu-ți face griji!
‎Încă una.
‎Bun, acum e liber.
‎Ce greu e! Capul jos!
‎Apleacă-te! Bun, continuă!
‎Când cineva spune o prostie, tu faci…
‎Ai înțeles?
‎Măcar învață repede.
‎- Cami! ‎- Scuze, ai dreptate!
‎Nu trebuie să ne scufundăm.
‎Ce-ar fi să mergem cu ei?
‎E plin de pietre aici. Sunt peste tot.
‎Nu știu. După părerea mea,
‎mai bine o lăsăm baltă și mergem acolo.
‎- E liber aici? ‎- Da, direct în jos. De ce?
‎- Ești gata? ‎- Ce?
‎- Acum! ‎- Nu!
‎Ești nebun? Dacă era ceva sub apă?
‎Vreau să fac totul cu tine, iubito.
‎Ai grijă!
‎Ce faci?
‎Nat! De ce ești încă în tricou?
‎Suntem la mare, nu în Canada.
‎E mai bine cu tricou.
‎Fără insolații, înțepături de meduză.
‎- Sunt meduze aici? ‎- Cine știe?
‎La naiba!
‎Sunt alergic la meduze.
‎Ar fi trebuit să spui.
‎Ești gata?
‎Da.
‎Am niște vești.
‎Poftim!
‎- Mersi! ‎- Cu plăcere!
‎Ce? Faci mișto de mine?
‎Nu.
‎Am primit e-mailul azi-dimineață.
‎Tocmai ți s-a oferit ‎un post de asistent universitar!
‎E uimitor, Cami!
‎Da, dar ar însemna ‎să mai stau un an în Canada.
‎Da, dar e o oportunitate grozavă.
‎Știu că e grozavă.
‎Dar o să complice și mai mult lucrurile.
‎Locul ăsta și Brigitte ‎m-au convins să nu mai fiu un nomad.
‎Vara aia mi-a schimbat viața, m-a zguduit.
‎Nu acela a fost anul ‎în care i-am cunoscut pe Irene și Roberto?
‎Ba da.
‎Ce face Vincenzo?
‎A crescut mult.
‎Mai știi când el și Hans ‎nu se dezlipeau de noi?
‎- Uneori, erau chiar agasanți. ‎- Da, ca niște puișori.
‎Desigur, Roberto le spunea mereu asta ‎când nu plecau niciunde. Cum era?
‎Nu, dacă ar rătăci, ‎s-ar transforma în vârcolaci.
‎Aveți o casă frumoasă.
‎Vorbești germană!
‎Sunt multe lucruri ‎pe care încă nu le știi despre mine.
‎A spus că e un loc frumos.
‎Mulțumesc!
‎Dacă ai fi văzut-o acum 20 de ani… ‎Era o ruină.
‎Îți amintești?
‎- Nu am fi renovat-o… ‎- Minunat!
‎…dacă nu erau Irene și Roberto.
‎Da.
‎Iar începi cu Roberto!
‎Dacă intri, te omor, Furio!
‎Haide, întârziem la petrecere!
‎Da.
‎Cinci minute.
‎- Îți place aici? ‎- E minunat.
‎Au pus niște luminițe aici.
‎- Cami, ai văzut ce frumos e? ‎- Uite, e superb!
‎Uite, au ‎limoncello!
‎Vinz! Scuzați-ne!
‎Așteaptă!
‎Cum naiba faci asta?
‎E mai greu să mergi pe tocuri ‎decât să epilezi un urs.
‎Ce metaforă ciudată!
‎- Bine. Încearcă să faci așa! ‎- Bine.
‎Fă pași mici ‎și nu îndoi prea mult genunchii!
‎Bine.
‎Da. Nu.
‎N-o să meargă.
‎Să cumpărăm niște sandale!
‎Așa trezești tu oamenii? Cap de roșie!
‎Nu-mi spune așa! Sunt mai mare decât tine.
‎Încetează, cap de mozzarella!
‎Dă-mi bățul, cap de roșie!
‎Hans, acum că mi-ai refăcut profilul, ‎îmi merge chiar bine.
‎Ai văzut?
‎Dar ce ți-am zis?
‎Ce mi-ai zis?
‎Fără pantaloni roșii!
‎- Niciodată. ‎- Niciodată.
‎REBECCA ȚI-A ACCEPTAT ‎CEREREA DE PRIETENIE
‎Hans, te iubesc!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- M-a acceptat Rebecca.
‎Grozav!
‎Da, dar acum am nevoie de o replică bună.
‎- Trebuie să-i scriu ceva… ‎- Da.
‎Da, dar știi câți tipi ‎îi scriu Rebeccăi într-o zi?
‎- Câți? ‎- Mulți.
‎Mulți.
‎Cum poți să te pui cu atâția oameni?
‎Pot să-i omor pe ceilalți.
‎Nu.
‎Trebuie să-i spui ceva ‎ce nu i-a mai spus nimeni.
‎„Aș vrea să fiu tatăl copiilor tăi.”
‎Noaptea e un sfetnic bun.
‎- Nu, mulțumesc! ‎- Haide!
‎- Ți-e cald? ‎- Nu.
‎- N-am nevoie de nimic. ‎- Sigur?
‎- Vrei să facem o poză? ‎- Nu.
‎- O facem împreună. ‎- Sunteți împreună?
‎- Nu. ‎- Vrei o poză cu ea?
‎Da. Hai s-o facem, și-o să plece!
‎Mulțumesc!
‎Zâmbiți!
‎Ochii la mine!
‎V-o imprim, o clipă!
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc!
‎Mulțumesc, omule! Pa!
‎Pot s-o văd?
‎Nu, e încețoșată.
‎- Cum e? ‎- Încețoșată.
‎- Știi ce sunt astea? ‎- Marionete.
‎Da, marionete.
‎- Dă-mi bățul! ‎- Nu!
‎E frumos să vezi atâtea fete îndrăgostite.
‎Sunt mai în vârstă.
‎Vrei să afli viitorul ‎poveștii voastre de dragoste?
‎Nu, mersi!
‎Haide, costă doar cinci euro!
‎Poate o să fie drăguț. Ne băgăm!
‎Bine.
‎Să vedem ce spun cărțile astea!
‎- Poftim! ‎- Așa!
‎La naiba!
‎- Moartea. ‎- Norocos, ca de obicei.
‎Nu, cartea asta înseamnă ‎doar că va veni o schimbare uriașă.
‎Una pozitivă?
‎Asta nu știu.
‎Și ne poți spune ‎unde vom fi peste câteva luni?
‎Cum să nu?
‎Departe.
‎Foarte departe.
‎Cred că vede în trecut, nu în viitor.
‎Îți place Hans?
‎Furio…
‎Și ai rupt-o. Ești mulțumită?
‎E vina mea?
‎Nu e nimic rău în asta. ‎E un tip de treabă.
‎Îl placi.
‎Vara asta,
‎ar fi trebuit să vină și iubitul meu.
‎Dar povestea mea de dragoste e ‎una foarte proastă, deci…
‎Dacă ai fi Rebecca,
‎te-ai vedea…
‎- Da? ‎- Cu cineva ca mine?
‎Nu știu.
‎Eu nu sunt Rebecca.
‎Dar probabil că aș vrea ‎să te cunosc mai bine.
‎Vezi? Dacă te străduiești, ‎uneori poți să spui lucruri frumoase.
‎Nu te obișnui cu asta!
‎- Cu ce? ‎- Nu te obișnui!
‎Ți-ai pus tricoul meu.
‎- Ce, n-am voie? ‎- Sigur că ai.
‎- Cami! ‎- Da?
‎- M-am angajat la un call center. ‎- Ce?
‎Ți-i găsit slujbă?
‎- Da. ‎- Nu mi-ai spus.
‎Voiam să fie o surpriză.
‎Știu că nu e o slujbă de vis, ‎dar măcar ne permitem o căsuță.
‎I-am spus deja mamei și a plătit avansul.
‎Dacă vrem,
‎ne putem muta acolo de luna viitoare.
‎Ce drăguț!
‎Trebuie să recuperăm timpul pierdut.
‎De ce? Ce-am făcut?
‎Dar nu e normal.
‎Nu e normal, e vară, nu poți cere ‎să dormi cu mine pentru că e frig.
‎Dar e frig.
‎Simt cum mă trage curentul.
‎Nu întreba!
‎Să spunem doar că Furio ‎are prea multă iubire de oferit.
‎Ce-i cu fața asta?
‎Totul va fi bine.
‎APUS DE SOARE
‎Casa familiei?
‎Serios?
‎Nat, unii oameni se nasc ‎mai norocoși decât alții.
‎Chiar crezi că Rebecca va ieși cu tine ‎dacă postezi rahaturi de-astea?
‎Nu.
‎- L-ați văzut pe Vincenzo? ‎- Nu, de ce?
‎Lipsește de o oră ‎și-a lăsat telefonul aici.
‎Calmează-te, Cami!
‎Probabil face poze ‎cu peisajele din Amalfi.
‎Furio!
‎Îl vezi?
‎Nu.
‎Ce facem acum?
‎Nu știu.
‎Uitasem cât de bine e ‎să te trezești lângă cineva.
‎Dacă vrem,
‎asta ar putea fi ‎viața noastră de zi cu zi.
‎- Să fim mereu în vacanță? ‎- Nu.
‎Am putea să nu ne mai vedem ‎doar în weekenduri.
‎Poate fără copii care dorm alături.
‎Vincenzo își poate purta de grijă.
‎Trebuie să te gândești la tine.
‎La noi.
‎Vrei să locuim împreună?
‎Vezi tu, Irene,
‎când te-am cunoscut,
‎mi-am dat seama că mai există ‎un lucru care mă poate surprinde.
‎Viața obișnuită.
‎Și când mă gândesc ‎cât de speriat eram pe vremuri!
‎Mult mai speriat decât tine, acum.
‎- Cami! ‎- Bună! Știu că ești în Sicilia.
‎Nu vreau să te îngrijorez,
‎dar Vinz a plecat devreme și încă nu s-a întors.
‎Scuze, dar nu pot… Poți să-mi explici?
‎Nu-l putem găsi…
‎Cum adică nu-l găsiți? Vincenzo!
‎- Nu știu ce să fac. ‎- Vin eu. Sunt în Amalfi.
‎Vinz! Vincenzo!
‎- L-ai văzut? ‎- Nu.
‎- Cum adică, nu? ‎- Ce facem acum?
‎Ne despărțim, bine?
‎Da.
‎Eu o iau pe aici.
‎- Nu mă simt bine. ‎- Vinz!
‎Atenție, vă rog! A dispărut un băiat cu probleme de vedere.
‎Îl cheamă Vincenzo, e șaten
‎și poartă cămașă albă și ochelari de soare.
‎Mergeți în port dacă aveți informații!
‎Vincenzo!
‎Nici aici nu e.
‎Vincenzo!
‎Dragul meu!
‎- Doamne! ‎- Ce cauți aici?
‎- Ne-am făcut griji. ‎- Unde ai fost?
‎Și tu? Nu s-a întâmplat nimic.
‎De ce nu ești în Sicilia, cu Lucio?
‎- Și el te caută. ‎- Și Lucio?
‎Ne-am speriat de moarte.
‎De ce nu m-ai sunat? Îmi știi numărul.
‎Cami, știam să mă întorc!
‎Ar fi durat mai mult, ‎dar aș fi venit acasă.
‎- Ți-am adus telefonul. ‎- Da.
‎Poftim! Trebuia să fie o surpriză.
‎Nu, lasă-l!
‎L-ar face să se simtă și mai rău.
‎De ce se poartă așa?
‎Să-mi bag! De ce nu pot fi ‎într-o vacanță normală,
‎fără să-și facă toți griji pentru mine?
‎E prima înjurătură pe care am auzit-o ‎de la tine, de când te știu.
‎Sigur ești bine?
‎Și tu, Furio? Te rog! ‎Sunt bine. Nu mă mai întreba!
‎Știi cum e mama ta.
‎Se trezește dimineața, ‎îți citește horoscopul
‎și, dacă zice de rău, intră în panică.
‎Mă aștept la asta de la mama, ‎dar nu și de la Camilla.
‎Nu pot fi cu o fată care sună la poliție ‎dacă lipsesc zece minute.
‎Stai, Vi…
‎Știai că inima unei balene albastre
‎poate cântări până la 200 de kilograme?
‎Ce legătură are asta?
‎Voiam să-ți distrag atenția.
‎Poți să ai grijă? Mă sperii. ‎O să te tai la mâini.
‎Dacă ziceai cumva: „Dă-mi-l mie”, ‎tu erai în locul mărului.
‎O înțeleg.
‎Când te-am cunoscut, mi-a luat ceva ‎să înțeleg cum să te tratez.
‎Acordă-i puțin timp!
‎Ce-ar fi să iei cina cu ea? ‎Noi ieșim cu Hans.
‎Văd că nu spui numai tâmpenii.
‎Vinz, am inima cât a unei balene albastre.
‎- Te costă 50 de euro. ‎- Ia de-aici!
‎- Te-am lovit? ‎- Da.
‎Toată viața am așteptat ziua asta.
‎Ziua în care rățușca cea urâtă ‎va deveni o lebădă minunată.
‎Mereu am știut.
‎Nu m-am îndoit niciodată ‎de potențialul meu estetic.
‎Am știut că, într-o clipită,
‎corpul meu avea să devină ‎feblețea femeilor desfrânate,
‎delicatesă de soi ‎pentru apetitul lor sexual nestăvilit.
‎Dar mă simt ca un idiot în asta.
‎Mă bucur c-ai zis-o tu.
‎Nu ți se potrivește imprimeul de leopard.
‎Asta.
‎Și dă-ți jos fluierul!
‎- Și într-o zi… ‎- Nu, stai!
‎- S-a ridicat și… ‎- Da, și s-a rupt lemnul.
‎A rămas blocat ore întregi, ‎cu un picior în jos și unul în sus.
‎- Tot timpul? ‎- Da!
‎- Cum? De ce? ‎- Nu. Așa.
‎- Ce? ‎- Vine Rebecca
‎și eu transpir vodcă cu pepene.
‎Ce să fac?
‎- Du-te! ‎- Să mă duc?
‎- Da. ‎- Du-te!
‎Mă prefac că vorbesc ‎la telefon și mă apropii.
‎- Îmi iese? ‎- Da.
‎Nat, dă-mi telefonul, să par mai bogat!
‎- Ce? ‎- Dă-mi telefonul tău!
‎- Mulțumesc! ‎- Și ăsta?
‎L-am găsit ‎în noptiera tatălui lui Vincenzo.
‎- O să-l pun la loc. ‎- Furio!
‎Noi dansăm!
‎- Nu. ‎- De ce nu? Un dans!
‎- Băieții răi fac probleme mari. ‎- Ce?
‎Băieții răi fac probleme mari.
‎Ți-a spus cineva odată asta ‎despre bomboane…
‎Ai încredere în mine! Haide!
‎- Haide, doar un dans! ‎- Bine.
‎- S-a făcut? ‎- S-a făcut!
‎Bună, scuză-mă, eu…
‎Parcă suntem la restaurant, jur.
‎Tu ești subiectivă. Nu se pune.
‎Vinz, uite ce e!
‎Voiam să-ți spun ceva.
‎Am…
‎Cântă cineva în grădină?
‎Cred că da.
‎Treci la strofa următoare! ‎La mulți ani, omule!
‎- La mulți ani, Francesco! ‎- La mulți ani!
‎Mulțumesc! Mă cheamă Vincenzo.
‎Vincenzo!
‎- Ce naiba? ‎- La mulți ani!
‎- Mulțumesc! ‎- La mulți ani!
‎Vă mulțumesc tuturor!
‎- Mulțumesc! ‎- La mulți ani!
‎Să cânte muzica! ‎Am adus tot clubul la tine.
‎La mulți ani, Vinz!
‎Vă mulțumesc tuturor!
‎Și am terminat.
‎Incredibil!
‎Nat, ia o felie de tort! E bun.
‎- Îmi pare rău. ‎- Zâmbești?
‎Vrei război?
‎- Tu ai început! ‎- Nu! Bine, renunț.
‎Te dai bătut?
‎N-am iubită.
‎N-am slujbă.
‎Și stau cu părinții.
‎Eu sunt aici, ‎iar visele mele sunt dincolo.
‎Și la mijloc e lavă încinsă, ‎ca în ‎Stăpânul inelelor.
‎Dar tu nu ai inelul, Vinz, ‎pentru că nu ești Frodo.
‎Nu.
‎- Nu. ‎- Iar eu nu sunt Gandalf.
‎- Sigur că nu. ‎- Ei bine, ea…
‎Fu, ascultă-mă!
‎O să găsim inelul împreună, da?
‎- Mersi! ‎- Cu plăcere!
‎Ai îndrăznit?
‎Bine.
‎Copii!
‎Trezirea!
‎E timpul să mergeți la plajă. ‎Haideți, treziți-vă!
‎Haideți, băieți!
‎- Mai cu viață! ‎- Tată!
‎Nu știam că vii.
‎La mulți ani, Vincenzino!
‎Mersi!
‎Ți-o prezint pe Camilla. Cami!
‎Da.
‎Camilla, încântată de cunoștință!
‎Ea e nebuna care a ales să mă suporte.
‎Iar eu sunt un tată groaznic ‎care încearcă să se revanșeze.
‎Roberto!
‎Irene! Voiam să-i fac o surpriză ‎lui Vincenzo.
‎Cred că i-ai surprins pe toți.
‎El e Lucio, partenerul meu.
‎„Partener” sună ca la 50 de ani, ‎la andropauză, dar e în regulă.
‎- Îmi pare bine! ‎- Salut!
‎Mă duc să pun de cafea.
‎- La mulți ani, scumpule! ‎- Mulțumesc, mamă!
‎Eu și Lucio ți-am luat un cadou.
‎Serios?
‎Simt că sunt pantofi.
‎Sunt pantofi din pânză.
‎Ți-am luat și eu cadou.
‎- Mi-ai lăsat deja casa. ‎- Deschide-l!
‎- Ce-s ăștia? ‎- Ochelari inteligenți.
‎Să-ți ușureze viața.
‎Văd culori, citesc pe table, sunt…
‎Și ăștia sunt foarte confortabili, ‎numai buni pentru plajă.
‎Da.
‎Ce-ar fi să mergem toți ‎la o plimbare cu barca?
‎Sigur mergem în direcția bună?
‎Habar n-am.
‎Eu doar…
‎- …îmi urmez instinctul. ‎- Bine.
‎Vrei să încerci?
‎- Da, lasă-mă pe mine! ‎- Bun.
‎- Unde să merg? ‎- Drept înainte.
‎- Înainte. Fără curbe! ‎- Poți vira.
‎- Puțin la stânga, la dreapta. ‎- La întâmplare.
‎Ai grijă la semafor!
‎- Fii serios! ‎- Sunt.
‎Nu băga viteză! Pe cine urmărim, Vinz?
‎Pentru acești prieteni minunați!
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Pentru cei 20 de ani ai tăi, Vinz!
‎Și pentru ai tăi! Încă nu s-au terminat.
‎Nu scapi așa ușor. Vreau un discurs.
‎Bun, să ciocnim…
‎pentru toate trenurile luate la întâmplare ‎care te duc în locuri neașteptate.
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Pentru când cobori la stația greșită!
‎Să ciocnim și pentru Furio!
‎Rebecca s-a hotărât în sfârșit să-l vadă.
‎Glumești?
‎Nu. Am invitat-o la cină și a acceptat.
‎Poți să ții asta o clipă?
‎Da.
‎A plonjat?
‎Așa, Furio!
‎Bravo!
‎Povestește-mi despre Hans!
‎V-am văzut azi-dimineață în jacuzzi.
‎- V-ați sărutat? ‎- Da.
‎Dar a fost genul de sărut ‎care se întâmplă după trei pahare.
‎E clar că nu înseamnă nimic pentru el…
‎Te văd.
‎Fii sinceră! Câte stele mi-ai da, ‎de la unu la cinci?
‎Nu știu. Nu ești hotel.
‎Știu, dar dacă mă privești, îți spui:
‎„E sexy, l-aș călări toată noaptea”?
‎„E drăguț, ‎abia aștept să i-l prezint bunicii!”
‎Sau: „Ce scuză să inventez ca să fug?”
‎Furio, ascultă! Respiră!
‎Care dintre ele?
‎Pot să-ți spun ceva? ‎Fluierul tău era foarte tare.
‎- Serios? ‎- Nu, era dezgustător.
‎Mi-a plăcut că însemna mult pentru tine. ‎Talismanul tău norocos.
‎Și e păcat că nu-l porți ‎pentru cineva care nu te place.
‎Ești atât de acră, încât fac ulcer!
‎- Bine, pa! ‎- Pa!
‎- Noroc! ‎- Ciocniți paharele!
‎Mulțumesc!
‎- Mulțumesc! ‎- Mulțumesc!
‎Scuzați-mă!
‎Am comandat pizza cu ‎pepperoni.
‎Aceștia sunt ‎peperoni,‎ domnișoară.
‎- Are dreptate. ‎- Serios?
‎Aceia-s ‎peperoni.
‎- Pentru tine, ‎pepperoni ‎e salam, nu? ‎- Da.
‎- Pentru noi, ăștia-s ‎peperoni.‎ Sunt buni. ‎- Da?
‎Cum spuneam, ‎vara trecută am fost în Grecia.
‎Pe iahtul meu.
‎A fost invitat și prietenul meu, Giorgio.
‎Cine e Giorgio?
‎Armani.
‎Furio, întreci măsura!
‎Sună-l!
‎- Acum? ‎- Da.
‎Chiar așa! De ce nu-l suni?
‎Am auzit că e aici în vacanță. ‎E prietenul tău, deci…
‎- Poate sărim în piscina lui. ‎- Te rog!
‎- Să sărim? ‎- Da.
‎Știi cum e. E regele Giorgio.
‎Are prezentări de modă, ‎tot felul de chestii prin lume.
‎Probabil acum ia cina.
‎Sau doarme.
‎Și oricum, mi-a murit telefonul.
‎- A murit? ‎- Da. S-a închis.
‎E mort. Ce păcat!
‎- Mort. ‎- Da, așa e.
‎Iubitule!
‎Iubitule, nu!
‎Rahat cu ochi!
‎Furio!
‎- Hai! ‎- Regele Giorgio?
‎Era imposibil să nu râd.
‎Eu trebuie să plec.
‎- Deja? ‎- Da.
‎Iubitule? Da.
‎Da, mulțumesc!
‎Eu nu vreau aperitive.
‎Bine, pa, iubitule!
‎Te duci la altă cină?
‎Da, în seara asta am avut două.
‎Bine, pa!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎„Pa”? Rebecca?
‎Scuze! Rebecca!
‎Voiam să-ți spun
‎că noi mergem mâine-dimineață ‎cu bicicleta în fiord.
‎Acolo e cel mai frumos apus ‎de pe Coasta Amalfi.
‎Mă întrebam dacă ai vrea…
‎- Mâine-dimineață la apus? ‎- Nu!
‎Așa e, mergem să vedem răsăritul.
‎Ai putea să-mi plătești tu nota?
‎- Să plătesc pentru… Sigur. ‎- Da.
‎- Mersi! ‎- E în regulă.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Dă-o naibii!
‎La naiba!
‎Patruzeci și cinci de minute.
‎Pentru ce?
‎Ca să mă cunoască și să mă lase.
‎Și eu trebuie să vă las.
‎- Haide! ‎- Știu, dar m-au invitat
‎la ziua unei prietene, am uitat.
‎La miezul nopții, în piață?
‎- Bine. ‎- Pe mai târziu!
‎N-oi fi eu la fel de fermecător ca Hans,
‎dar sunt mai de încredere.
‎Ce cauți aici?
‎Nat, eu nu știu nimic despre fete,
‎dar știu câte ceva despre băieți.
‎Nu e ce crezi.
‎- Ce vacanță de rahat! ‎- Da.
‎Bine, noi plecăm la cumpărături. ‎Ne vedem când te întorci.
‎Bine. Pa, dragă!
‎Frumoasă ținută!
‎În caz că vine.
‎E prietenă cu Hans, ‎așa că nu m-aș baza pe ea.
‎Fetelor!
‎Am halucinații sau o vedeți și voi?
‎- O vedem și noi. ‎- Nat, trebuie să vii cu noi, te rog!
‎Trebuie să râdă cineva la glumele mele.
‎Nat!
‎Nat, te rog!
‎Te plătesc.
‎- Mă plătești? ‎- Te plătesc.
‎Hai cu bicicleta!
‎- Nu, te rog! ‎- Cami!
‎Hans a zis că e un loc minunat ‎pe care nu-l vom mai vedea.
‎- Haide! Ce e? ‎- Vincenzo a zis că vine și el.
‎Și ce?
‎- Nu poate să facă asta. ‎- Și dacă nu poate, n-o faci nici tu?
‎- Nu avem biciclete. ‎- Hans, mai ai biciclete?
‎Bună! Da.
‎- Bună, Rebecca! ‎- Bună, Furio!
‎Veniți și voi?
‎Așa se pare.
‎Bine, să mergem!
‎- Nat? ‎- Da?
‎- Dă-mi niște apă! Mor de sete. ‎- Sigur.
‎Oprește-te!
‎Avem noroc, e o zi frumoasă.
‎E Amalfi în august. La ce te-așteptai?
‎- Îmi cari rucsacul? ‎- Sigur.
‎Mersi! Vreau să mă bronzez uniform.
‎I-ai zis lui Vinz de slujba din Canada?
‎Am încercat deunăzi, dar…
‎Ai observat vreodată ‎că mereu închei frazele cu „dar”?
‎Să mergem cu Vincenzo și Roberto! ‎O să ne distrăm.
‎Nu, du-te tu! ‎Eu profit de ocazie să văd un prieten.
‎Nu știam că ai prieteni în Amalfi.
‎E un coleg.
‎Și el a venit în vacanță.
‎Sigur e totul în regulă?
‎Te-aș putea întreba același lucru.
‎Ultimul plătește băuturile.
‎Haide!
‎Haide, alergai deja!
‎E ciudat să te îmbeți cu părinții.
‎Și să fim toți împreună e ciudat.
‎Mă duc la baie.
‎De ce ai plecat?
‎N-am mai suportat, Vinz.
‎Mi-era așa teamă că nu voi fi un tată bun,
‎că, până la urmă, n-am fost tată deloc.
‎Și eu mă tem uneori, dar nu plec.
‎Când vreau să fac ceva, dau tot ce pot
‎și încerc din răsputeri să reușesc.
‎Nu caut un plan de rezervă.
‎Mi-a fost tare dor de tine.
‎A fost greu.
‎Știu.
‎Nu cred că știi.
‎Ai folosit o aplicație ‎ca să editezi pozele, nu?
‎Nu.
‎Am slăbit 20 de kilograme în trei luni.
‎Am crezut că asta ‎o să-mi schimbe viața în bine.
‎Dar n-a fost așa.
‎E drept, înainte, ‎doar un tip dintr-o mie se uita la mine.
‎Dar mă voia așa cum eram.
‎Cu bune și cu rele.
‎Acum toată lumea se uită la mine.
‎Dar numai pentru că arăt bine.
‎Nu le pasă de restul.
‎De pildă, fostul iubit.
‎Ce-a făcut?
‎M-a înșelat și m-a părăsit.
‎Să mergem acolo!
‎Dar trecutul nu dispare.
‎Nu ești singurul care vrea să se ascundă.
‎Bine, erai mai plinuță, e clar.
‎Dar cred că erai ‎și mai puțin răutăcioasă. Așa simt eu.
‎Ai numărul ei? Poate reușesc…
‎Să nu mai faci asta niciodată!
‎E mai bine așa.
‎Bună!
‎Vino aici! Au vinuri minunate.
‎E un loc superb.
‎Ravello din 2013.
‎Asta o să beau.
‎Scuze, încă sunt cu prietenul meu.
‎Ne vedem mai târziu, bine?
‎Bine, pa!
‎Haide!
‎Bună, Cami! În weekend, mergem cu tata pe barcă. Vii și tu?
‎Mă întorc curând. Ai terminat cumpărăturile?
‎Vin la tine dacă vrei.
‎Bună, iubitule!
‎Sună bine. Putem vorbi mai târziu.
‎Durează mai mult decât credeam.
‎Nat a probat o mie de rochii,
‎dar nu-i place niciuna.
‎Deci e cam dificil și suntem departe.
‎Cred că mai bine ne vedem direct acasă.
‎Ce zici?
‎Pupici!
‎Furio!
‎Hai, ține pasul!
‎Ție ți-e ușor să vorbești.
‎Vrei să facem o poză?
‎Da, sigur.
‎- Putem sta aici, e lumină bună. ‎- Fă-mi tu o poză!
‎- Deci îți fac… ‎- Da.
‎Sigur, îți fac eu poza.
‎Dă-te înapoi!
‎Vreau să prinzi și podul.
‎Verticală, altfel n-o pot posta!
‎Podul e orizontal, ‎dacă o fac pe verticală…
‎Întinde-te pe jos!
‎Deci vrei să…
‎- Sigur. ‎- Bine.
‎Ești frumoasă. Poftim!
‎E oribilă.
‎Nici n-o pot posta.
‎Atunci fă-ți singură!
‎Poftim?
‎Fă-o tu, dacă nu-ți place a mea!
‎Care-i problema ta?
‎Am multe probleme.
‎Cea mai mare e ‎că mereu mă înamorez de javre.
‎Nu e vina ta. Problema e la mine.
‎Am făcut totul ca să mă placi.
‎Uite cum sunt îmbrăcat!
‎N-am purtat niciodată mocasini ‎și-s cu bicicleta!
‎Pentru o javră ca tine. Zău așa!
‎- Ce naiba? ‎- Auzi?
‎- Lasă-mă în pace! ‎- Poți să postezi poza, e reușită.
‎Poți…
‎Furio, ce-i cu tine?
‎Ți-am zis să n-o dai în bară. ‎Petrecerea ei e mâine.
‎Furio a căpătat curaj ‎și tu îți faci griji de-o petrecere?
‎Da.
‎Bine.
‎Asta e problema ta.
‎Nu-ți pasă de nimeni.
‎Nat, nu-ți pot rezolva problemele.
‎Poate sărutul a însemnat ‎mai mult pentru tine. Ce pot să fac?
‎Dragă?
‎Lucio?
‎Doamne!
‎Ai ratat ceva foarte frumos.
‎Dar mai bine că n-ai venit, fiindcă…
‎N-am băut atât ‎nici la petrecerea burlăcițelor.
‎Se învârte casa cu mine.
‎Dar n-am băut doar eu,
‎ci și Roberto și Vincenzo.
‎Și au râs.
‎Dragul meu, unde ești?
‎Lucio?
‎- Furio? ‎- Ce e?
‎Rebecca te-a trimis la plimbare?
‎Îți dai seama cum se simt oamenii ‎după cum se-așază?
‎Dă-mi ochelarii tăi de soare! ‎Te duc undeva.
‎- Nu, n-am chef. ‎- Ai încredere în mine!
‎Bine, stai să mă schimb! ‎Mă simt penibil așa.
‎- Ce-a zis? ‎- Nu știu.
‎Scot banda adezivă. Mă enervează.
‎Nu, las-o! Pune-ți ochelarii!
‎Dacă stai lângă mine, ‎nu te lovești de nimic, crede-mă!
‎Trebuie doar să te concentrezi pe restul.
‎Ce înseamnă „restul”?
‎Fu, ascultă! De când te știu,
‎ești obsedat de faptul ‎că nu poți găsi fata potrivită.
‎Că ea nu există, că ești un ratat.
‎- Dar ăsta-i adevărul! ‎- Bine.
‎Dar cum o cauți tu?
‎Cum s-o caut? Ca toată lumea.
‎Exact, cauți pe cineva care să arate bine.
‎- Atunci ce să fac? ‎- Concentrează-te pe celelalte simțuri!
‎Nu pe cel mai facil.
‎E clar că metoda ta nu funcționează.
‎Bine, dar nu râde de mine!
‎Ai grijă!
‎Nu-ți face griji! Vin în două minute.
‎Ce-ți spune vocea acelei fete?
‎Ce fată?
‎N-ai înțeles nimic. Tocmai a trecut ‎o fată cu voce frumoasă și n-ai remarcat.
‎Ai idee de câte îți dai seama
‎după tonul vocii unei fete?
‎Nu.
‎Poți înțelege multe. ‎Dacă se bâlbâie, e nesigură.
‎După ton, te prinzi ‎dacă e fericită sau tristă.
‎Din intonație, îți dai seama ‎dacă te poți baza pe ea.
‎Dacă spune ce simte ‎fără să-și caute cuvintele…
‎Foarte poetic, ‎dar eu nu am talentul ăsta. Tu îl ai.
‎- Dar nu e adevărat. ‎- Bună!
‎Bună!
‎Dă-mi voie să te pup!
‎Spune-i Camillei că poate păstra ‎bicicleta până la sfârșitul vacanței!
‎- Bicicleta? ‎- Da, bicicleta.
‎Cea pe care a luat-o să plece cu băieții.
‎Ce bicicletă?
‎Era ceva ce n-am fi putut face împreună.
‎- Și ce? ‎- Știam că o să te simți prost.
‎Dar ai fi putut să-mi zici.
‎La naiba, Cami, spune-mi! ‎Azi e o bicicletă, mâine e altceva.
‎Câte tâmpenii să ne spunem?
‎Ai dreptate, am greșit. ‎Ți-aș fi putut spune.
‎Dar tu mereu te prefaci că totul e normal,
‎deși nu e deloc.
‎Scuze!
‎Dacă vrem să fim împreună, ‎trebuie să ne spunem tot.
‎Ai dreptate. Trebuie să ne spunem tot.
‎Un profesor de la universitate ‎m-a rugat să-i fiu asistentă.
‎Să fac cercetare.
‎Ar însemna încă un an în Canada.
‎Am vrut să-ți spun, jur. ‎Am încercat de multe ori,
‎dar erai fericit pentru slujba ‎pe care ți-a găsit-o Irene,
‎și plănuiseși deja totul.
‎Dar ai uitat să mă întrebi ‎ceva fundamental.
‎Ce părere aveam eu.
‎Nu vrei o relație serioasă, Cami?
‎Vrei ceva fără sacrificii, o poveste fără…
‎Asta spui de când ai ajuns aici.
‎Cât am fost la distanță, ‎ne-a mers bine, dar acum…
‎Chestia e că nu vreau ‎să am totul planificat de pe acum.
‎Nu-mi imaginez cum vom fi la bătrânețe.
‎Nu vreau să știu ‎unde vom ajunge, nici ce vom face.
‎Asta ar însemna ‎că nu am trăit niciun minut,
‎că am urmat o cale prestabilită.
‎Și nu vreau să fie asta viața mea.
‎Știi că urăsc lucrurile neprevăzute.
‎Mă sperie de moarte.
‎Dar măcar te obligă să schimbi direcția,
‎să te întrebi ce vrei cu adevărat.
‎Tu chiar asta vrei?
‎Chiar ți-e frică de apartament?
‎De ce nu spui adevărul?
‎De ce nu spui că ți-e frică de mine?
‎„Vrei să știi ce cred? Că ești nedrept.
‎Au trecut luni de când n-am mai sărutat ‎pe cineva, fiindcă…” Nu.
‎„În seara aceea, ‎m-am deschis față de tine.” Nu, nu merge.
‎„Totul e un joc pentru tine.” Asta e!
‎„Dar nu e un joc.”
‎- „Asta voiam să-ți spun.” ‎- Ce voiai să-mi spui?
‎Nimic, îl căutam pe Hans.
‎- Vine mai târziu. ‎- Bine.
‎Intră! Îți fac o cafea.
‎Bine.
‎Ai grijă!
‎Sunt nemțoaică, dar fac cafea ‎mai bună decât napolitanii.
‎Da.
‎Îi lipsește o bucată.
‎Părea fericit.
‎Da, era meritul iubitei lui.
‎Mulțumesc!
‎S-au cunoscut la o petrecere pe plajă.
‎După o lună, ‎s-au mutat împreună la Berlin.
‎Nimeni nu i-ar fi putut opri.
‎Nu-l mai văzusem pe Hans atât de fericit.
‎Apoi, într-o zi, ‎s-a trezit și ea nu mai era.
‎Toate lucrurile ei erau acolo, dar ea, nu.
‎De ce a plecat?
‎Crezuseră că magia verii ‎va continua în viața de zi cu zi.
‎Dar n-a fost așa.
‎Din acea zi, Hans nu a mai permis ‎nimănui să pătrundă în lumea lui.
‎Mereu spune că vara e ca o escrocherie.
‎Face lucrurile să pară ‎mai bune decât sunt.
‎Hei!
‎Și căsnicia mea a pornit ‎de la o iubire de-o vară.
‎Dar noi am avut noroc.
‎Vara încă durează.
‎Au trecut 20 de ani.
‎Te-ai simțit vreodată pierdut ‎la o răspântie, neștiind încotro s-o iei?
‎Exact așa mă simt cu Camilla.
‎Exact asta se întâmplă ‎și între mine și mama ta.
‎Urma să mergem în Sicilia, ‎dar ea era foarte neliniștită.
‎Așa că eu am decis să venim în Amalfi.
‎Voiam s-o cer în căsătorie.
‎- Vrei să te însori cu mama? ‎- Da.
‎Aveam de gând s-o fac aici.
‎Am vrut să împărtășească ‎acel moment cu tine.
‎În fine…
‎Gata cu poveștile ‎despre suferințele bătrânilor!
‎Mai bine vorbim despre tine.
‎De ce n-are nimeni încredere în mine?
‎Eu te înțeleg mai bine decât crezi.
‎Ai multe visuri.
‎Și eu aveam, la vârsta ta.
‎A trebuit să renunț la multe dintre ele ‎ca să am grijă de Vincenzo.
‎N-am avut de ales, e fiul meu.
‎Pentru tine e diferit.
‎E greu să trăiești cu Vincenzo. ‎E o cale dificilă.
‎Să alegi să trăiești cu un nevăzător…
‎Puțini oameni pot face asta.
‎Nu știu dacă mă număr printre ei.
‎Vincenzo a suferit destul ‎de când a plecat tatăl lui.
‎Dacă te hotărăști să fii cu el,
‎dar apoi dai înapoi, ‎indiferent din ce motiv,
‎el n-ar putea îndura.
‎Și riști să regreți foarte multe.
‎Renunță la îndoieli și la temeri! ‎Haide, poți s-o faci!
‎Dacă Vincenzo simte că n-ai încredere ‎în el, n-o să ajungeți nicăieri.
‎Știu că nu-s în măsură ‎să dau lecții despre încredere.
‎Sunt mamă, asta e scuza mea.
‎Dar dacă n-aveți încredere unul în altul, ‎totul se duce de râpă.
‎- E Vincenzo. ‎- Lucio.
‎A zis că se duc la scufundări.
‎La scufundări?
‎Cât de tare e!
‎E fantastic!
‎Așa!
‎Bun, o bretea, și-acum a doua.
‎Bine.
‎Dacă m-ar vedea mama…
‎Dacă m-ar vedea pe mine!
‎Poftim regulatorul!
‎Dă-mi mâna! Așa!
‎Ține-l tot timpul în gură! ‎Să nu-i dai drumul!
‎- Așa? ‎- Da, exact așa.
‎Bun.
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎Da. Dar cât de adâncă e apa?
‎Are vreo opt sau zece metri.
‎Amintește-ți ce am vorbit!
‎Sărim cu spatele, ‎alunecăm în apă și nu pățim nimic.
‎- Da. ‎- Bine.
‎Știi ce?
‎Nu e vorba doar de ce crede mama ta.
‎Orice om rezonabil ar crede ‎că ceea ce urmează să facem
‎e un lucru foarte periculos.
‎Tocmai de aceea vreau s-o fac.
‎Ești gata? Haide!
‎Masca!
‎Bine.
‎Număr până la trei.
‎Gata?
‎Unu, doi, trei!
‎A fost uimitor.
‎Jur.
‎Era o liniște incredibilă.
‎Și puteam simți presiunea mării,
‎felul în care scădea temperatura…
‎A fost o nebunie.
‎- Nu ți-a fost frică? ‎- Deloc.
‎Vincenzo!
‎Dragul meu!
‎Ești bine?
‎Mă simt grozav. E printre cele mai tari ‎lucruri pe care le-am făcut, jur!
‎Mi-am făcut griji toată ziua.
‎Ești nebun? ‎Să-l iei pe Vincenzo la scufundări?
‎Mamă, nu începe! ‎Totul a mers bine, nu-ți face griji!
‎Știi cât mă neliniștesc, ‎iar tu îmi faci asta?
‎Dar totul a mers bine.
‎Voiam doar să încerce ceva nou.
‎Vincenzo nu e fiul tău. ‎Nu tu decizi ce e bine pentru el.
‎Nimeni n-ar trebui să decidă ‎ce e bine pentru el.
‎Vorbim mai târziu.
‎Ai fost iresponsabil. Ai îngrijorat-o.
‎Și tu începi, tată? Am fost foarte atenți.
‎Și ce dacă am vrut ‎să-mi asum și eu un risc?
‎Care-i problema?
‎Nu cu prețul liniștii ‎celor care te iubesc.
‎- Lucio a decis pentru toți. ‎- Eu am decis, bine?
‎N-am nevoie să luați decizii pentru mine.
‎N-am nevoie nici de ochelari ‎care să-mi reamintească ce nu am.
‎Adevărul e că n-ai acceptat ‎niciodată că sunt orb.
‎Cadourile tale nu fac ‎decât să-mi amintească.
‎Bună, Cami!
‎Azi e o zi foarte specială pentru mine.
‎Azi am înțeles ‎cât de important e să fii liber,
‎să faci ce vrei, ‎fără grija că ești o povară pentru alții.
‎Știu cât de importantă e slujba asta pentru tine,
‎de aceea vreau s-o accepți.
‎După asta, vor fi multe alte lucruri pe care o să vrei să le faci,
‎iar eu aș fi doar un obstacol.
‎Eu o să mă descurc, ca de obicei.
‎Mereu găsesc o cale să le fac pe toate.
‎Și sunt obișnuit să mă lovesc de lucruri care dor.
‎Sunt un dezastru în ce privește relațiile.
‎Toate relațiile mele se termină rău.
‎Absolut toate.
‎Dar povestea ta poate avea alt final.
‎O poți salva.
‎De la 20.000 de kilometri depărtare?
‎Știi cât de greu e să pleci?
‎Am făcut tot ce am putut ‎cu Camilla, dar degeaba.
‎Unde mai găsesc o fată ca ea?
‎Fu, tu mă asculți?
‎Ce știu eu, Vinz?
‎Nu știu nimic despre relații.
‎Eu îți cer ție sfaturi ‎despre cum să iau permisul?
‎Nu. Atunci de ce-mi ceri ‎sfaturi în dragoste?
‎Ce știu eu e că, dacă numărăm ‎zilele pe care le-ați petrecut împreună,
‎în total ar fi doar vreo lună, ‎ceea ce e puțin.
‎Chestia e
‎că pentru mine e mult, ‎aș plăti pentru asta,
‎dar e un timp scurt ‎pentru oamenii normali.
‎Acordați-vă timp!
‎Las-o să te cunoască fără griji, ‎fără grabă sau planuri!
‎Tu te enervezi dacă cineva își face griji
‎când sari de pe o stâncă ‎sau nu răspunzi la telefon.
‎Eu aș vrea să se îngrijoreze cineva ‎pentru orice prostie fac.
‎Ești norocos.
‎Poți să mă lași o clipă singur?
‎Auzi?
‎Mulțumesc!
‎Ești bine, domnișoară?
‎Da, n-am nimic, mulțumesc!
‎Nu mă îngrijora! ‎Ești de-o vârstă cu nepoata mea.
‎Ce faci aici, singură?
‎Dar dumneata?
‎Domnișoară, eu aprind luminile în Amalfi.
‎Sunt electrician de 50 de ani.
‎Dar nu cred că-i de-ajuns un electrician
‎să-ți lumineze zâmbetul.
‎68 DE APRECIERI, 6 COMENTARII
‎44 DE APRECIERI, 3 COMENTARII
‎Ei, bine.
‎Până la urmă, a fost o vacanță reușită.
‎Vincenzo și Camilla ‎vor să se despartă fără motiv,
‎Irene și Lucio se urăsc.
‎Iar tu ai plătit un asasin, ‎ca să-l elimine pe Hans.
‎Dar ce surpriză!
‎În ce mă privește, ‎nu era nimeni interesat.
‎Știi care ar fi fost adevărata surpriză?
‎- Care? ‎- Dacă mâncai tot crevetele,
‎ca un om normal. Ce-i asta?
‎Scuze, am întârziat!
‎Mai stau o oră, fac curat în bucătărie.
‎Tu alegi, nu mă deranjează. Îmi pare rău.
‎Te rog, nu face fața asta! ‎Știu că ești supărat.
‎- Mergeți la mese! ‎- Mulțumesc!
‎Cum a fost? Toate bune?
‎Mai vrei unul?
‎Ești bine?
‎Stai, să ghicesc!
‎Îți rozi unghiile când minți.
‎Faci multe glume ‎pe care oamenii nu le înțeleg
‎- Și ai un peștișor auriu. ‎- Ce e?
‎Nimic.
‎Sunt superputerile prietenului meu. ‎Eu nu le am.
‎Rahat! Am făcut…
‎- Nu-ți face griji! ‎- Eu…
‎N-ai nimerit niciuna.
‎Dar poți încerca din nou.
‎Eu sunt Anna.
‎Furio.
‎Bună! Știu că e târziu, dar m-am gândit mult la asta.
‎Ai putea veni în piață la miezul nopții? Te rog!
‎Te voi aștepta.
‎N-am fost eu.
‎Doamne!
‎S-a luat curentul. Tabloul e în pivniță.
‎Să nu cazi pe scări!
‎- Nu vii? ‎- Nu.
‎Cred că e mai bine să te duci cu el.
‎- Bine. ‎- Faceți lumină!
‎Așteaptă-mă!
‎Doamne, cât stres!
‎Nu-ți face griji!
‎N-ai nici tu curent?
‎S-a luat în tot orașul.
‎E o pană de curent.
‎- Vinz! ‎- Cami!
‎S-a luat curentul?
‎Ghici cine a făcut-o!
‎Acum suntem chit.
‎Vreau să-ți arăt că am încredere în tine.
‎- Vino! ‎- Unde?
‎Unde am mers toți cu bicicleta.
‎Dar ai spus că drumul e periculos.
‎Știu.
‎Vino!
‎Îmi dai jumătatea mea?
‎Cum m-ai găsit?
‎Am sursele mele.
‎Un tip ciudat cu părul creț?
‎Vezi pe unde calci! Nu te îndepărta!
‎N-ar trebui să fii la petrecere?
‎Ba da.
‎Dar încep să-mi dau seama ‎ce e important pentru mine.
‎Ai grijă, se îngustează!
‎Ascultă marea!
‎Ce faci?
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Nu, eu te iubesc mai mult.
‎Nu se poate!
‎- Eu te iubesc mai mult. ‎- Nu.
‎Ba da.
‎- Nu contează cât de lungă e limba… ‎- Furio!
‎Bună, mamă!
‎M-ai crede dacă ți-aș spune că e ceva ce nu știi despre mine?
‎Ca să am amintiri, uneori fac înregistrări,
‎ca să le pot asculta când vreau
‎și să nu vă dați seama că vă fur vocile.
‎Gata, acum știi aproape totul despre mine.
‎Te-ai simțit vreodată pierdut la o răspântie, neștiind încotro s-o iei?
‎Exact așa mă simt cu Camilla.
‎Exact asta se întâmplă și între mine și mama ta.
‎Urma să mergem în Sicilia, dar ea era foarte neliniștită.
‎Așa că eu am decis să venim în Amalfi.
‎Voiam s-o cer în căsătorie.
‎- Vrei să te însori cu mama? - Da.
‎Aveam de gând s-o fac aici.
‎Am vrut să împărtășească acel moment cu tine.
‎Încă ceva!
‎Nici eu nu mă pricep la relații.
‎Dar nu înseamnă că e ceva greșit la noi.
‎Nici să dau sfaturi nu mă pricep,
‎așadar, acum că o fac, simt că e o mare responsabilitate.
‎Dar am senzația că aștepți o scuză
‎ca să nu începi o nouă viață.
‎Pentru că lucrurile noi sunt înfricoșătoare,
‎dar nu e din cauza tatei, ci pentru că ce ai cu Lucio
‎ți se pare așa important,
‎încât cauți un motiv să nu te implici.
‎De asta întorci capul să vezi ce ai lăsat în urmă,
‎în loc să lași viitorul să te surprindă.
‎Te iubesc, mamă!
‎MĂ DUC ACASĂ, ÎȚI LAS MAȘINA. ‎MĂ DESCURC. LUCIO.
‎- Irene! ‎- Roberto!
‎Știi când pleacă ‎următorul feribot din Amalfi?
‎Nu știu.
‎De ce nu vii cu noi în Capri în weekend?
‎Doar eu, tu și Vincenzo.
‎Ce?
‎Nu poți să vii aici și să strici totul.
‎Nu neg că m-am întrebat ‎dacă ar merita să încerc din nou,
‎dar nu vreau să dau înapoi.
‎Trecutul trebuie să rămână în urmă.
‎Nu poți șterge zece ani ‎într-o săptămână. Haide!
‎Știi ce?
‎Credeam că e vina mea.
‎Că n-am putut să te fac fericit.
‎Apoi a venit cineva ‎și mi-a arătat că nu sunt așa rea,
‎că nu-s doar eu problema,
‎că împreună putem găsi o soluție.
‎Oare acum, la 50 de ani, ‎pot încerca să fiu fericită?
‎- Scuze, trebuie să plec. ‎- Te duc eu.
‎Mai repede, că pleacă feribotul!
‎Irene!
‎Baftă!
‎Biletul, vă rog!
‎- Scuze, nu am. Lăsați-mă să trec! ‎- Nu pot.
‎Lăsați-mă să trec, e urgent! ‎Plătesc înăuntru. Lucio!
‎- Vă rog să-mi dați voie! Lucio! ‎- Nu pot!
‎Lucio, scumpule!
‎Azi-dimineață, ‎când m-am trezit și nu erai…
‎Cum era replica aia?
‎Vreau ca trezitul împreună
‎să fie viața noastră de zi cu zi.
‎Și eu vreau asta.
‎- Doamnă! ‎- Și eu îmi doresc asta.
‎- Doamnă! ‎- Da?
‎Trebuie să vină cu mine.
‎Nu-ți face griji, mă ocup eu!
‎Doamnă!
‎Vă rog frumos să părăsiți ambarcațiunea!
‎Haide, încetează!
‎Doamne! E absurd.
‎- E o treaptă. ‎- Știu.
‎Nu era mai bine să ne îmbrăcăm?
‎Ba da, asta e o idee proastă.
‎Ai grijă!
‎- Te-ai lovit? ‎- Era să mă sinucid.
‎- A dispărut crabul? ‎- Crabul? Cum?
‎Sculptura!
‎Ce-i asta?
‎Cred că cineva l-a dat la schimb ‎pe ceva mai util.
‎Cum ar fi?
‎Bilete de avion spre Canada.
‎Pentru tine, e doar dus.
‎Furio!
‎- Ești gata? Spune-mi când! - E… Da.
‎Bine. Du-te!
‎Bun. Pune picioarele acolo!
‎Nu-ți fie frică, merge singură!
‎Bine.
‎- Așa, da? ‎- Bine.
‎Ți-ai pierdut echilibrul.
‎Ține spatele drept!
‎Drept! Lasă toată greutatea pe scaun!
‎- Bine. ‎- Bine.
‎- Să nu-i dai drumul! ‎- Am înțeles.
‎E în regulă, e liber în față.
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎- Îți dau drumul. ‎- Nu, Cami. Stai!
‎- Bine, pot s-o fac. ‎- Du-te!
‎- Ai grijă, e un gard în stânga! ‎- Bine.
‎Frânează!
‎Acum încearcă să te întorci singur!
‎Continuă să virezi! E un zid în dreapta.
‎Bine.
‎Haide, vino!
‎Drept înainte!
‎Continuă!
‎- Așa? ‎- Vino!
‎- Pleci în Canada? ‎- Da.
‎Va fi doar un pic de apă între noi.
‎Cum adică?
‎- Când te întorci? ‎- Nu știu, vom vedea.
‎De data asta nu schimbăm planurile. ‎E ger la Vancouver.
‎Să știi că mă bucur pentru ei.
‎Mă bucur pentru tine. Îmi pare rău…
‎Nu mă simt bine.
‎- Vai! ‎- Ce-am spus?
‎Nu din nou!
‎Trebuie să facem manevra Heimlich.
‎Subtitrarea: Dorina Ivan