Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
New York, dolazi nam skroz iz Mumbaija. Pozdravite Vira Dasa.
Hvala. Puno vam hvala.
Opustite se. Hvala. To je bilo agresivno.
Bojao sam se i prije izlaska.
Imam komičarski nastup 2022. Večeras se bilo što može dogoditi.
Mogu me uhititi, napasti, izbosti, išamarati.
Ili gore, komentirati na Redditu.
Kako će vaša večer ići?
Možda dođete doma,
digitalno izmijenite svoje fotke da dokažete
da ste imali pravo iskustvo na platformi koja je dizajnirana
da vas deprimira i ustraši prodajući vaše podatke za dopamin
u svijetu u kojem su vijesti lažne, ali stripovi stvarni,
ali večeras možemo biti sigurni samo u jedno:
da će neki milijarder s opakom lovom i djevičanskom energijom
staviti svoju raketicu u supermodela ili svemir ili oboje.
Dobro došli na nastup.
Večeras vas želim odvesti kući, New York.
Želite li kući sa mnom?
Divno!
Vašoj kući! Ja možda ne smijem svojoj.
Samo želim vidjeti tko je ovdje večeras.
Dobro izgledate.
Vidim Indijce.
Vidim ljude koji spavaju s Indijcima.
Tu i tamo vidim bijelce koji su mislili da je Vir Das Nijemac.
I vas vidim.
Nisu pogledali poster.
Dom je gdje se osjećamo sigurni jer živimo u nesigurnom svijetu.
-Slažemo li se? -Da!
Upravo sam se vratio iz Londona u Engleskoj. Nije sigurno!
U središnjem Londonu, ulicu do hotela, jedno je popodne
par 82-godišnjaka izašao u šetnju.
Ubojstvo usred bijela dana.
Da!
Tip kojeg su ubili bio je tako mlad.
Starac ga je probadao dok ga je starica pokušala okrasti.
Jer stare britanske dame obično ne ubijaju.
Prepuštaju to drugima i daju im viteške titule.
One kradu, zar ne?
To nije ukradeno, to je zajedničko.
Je li prerano?
Oprostite, ali nije me briga.
Volim samo kraljice s titulom yas.
Volim yas kraljice.
Jesu li to ikad rekli?
Svi su se okupili. Kaže ona: „Williame,
moraš ujediniti obitelj.
Pomiri se s bratom.”
A on će: „Yas, kraljice!”
Ne znam.
U New Yorku
sve što kažu o vašem gradu djelomično stoji.
Kažu: „S New Yorkom nema zajebancije!”
„Nitko ne može zatvoriti New York.” Moćno.
A onda kiši tri minute.
I vi odustanete od života.
I to ne prava kiša. Ona slaba sjevernoamerička kiša.
Ona…
Ona besmislena maglica koja vam stoji oko lica
kao više alkoholičara u živahnom razgovoru.
Ja dolazim iz Mumbaija.
U Mumbaiju ima monsuna.
To je…
To je Božji orgazam.
U Mumbaiju vam svršavaju na lice triput godišnje.
Ondje je kiša toliko jaka da uzrokuje gubitak sluha. Znate li to?
Vidjeli ste Indijce kako ovo rade?
To je trauma, rasisti!
Rekli su mi da New York nije siguran. Ne slažem se.
Vozio sam se ostatkom Amerike.
Kroz divne šume.
Scenografijom svakog krimi dokumentarca
kojeg ste ikad gledali.
Amerika su samo kilometri zemlje gdje možeš zakopati tijela.
Prekinuti gradovima koji ih opskrbljuju.
Mumbai je jedan od najsigurnijih gradova na svijetu. Zašto?
U Mumbaiju nemate gdje zakopati tijelo.
Ondje možete zakopati tijelo tri metra pod zemljom.
Sljedeće će jutro s njega visjeti veš.
Bit će statist u bolivudskom filmu.
Jer u Mumbaiju smrt nije izlika za nezaposlenost.
Ali sviđa mi se što u malim gradovima imate osjećaj zajedništva.
Studentica nestane u šumi.
U pet minuta svi se stanovnici okupe,
prime za ruke i odu u šumu tražiti malu.
U pet minuta: „Angela!
Ovuda. Angela!”
Čovječe, nema tih para za koje bih otišao u šumu s bijelcima.
Tako započinju kultovi.
Deset bijelaca, ranjivi tamnoputi i divljina.
Bio bih proglašen vođom. Sigurno.
Da mi kažete, „Vire, u šumi je nestala studentica”,
znate li što bih odmah napravio?
Zvao bih rođake u Indiji.
Jer se na fakultetu oslobodilo mjesto.
Ljudi…
Nečija je smrt tuđa diploma. Samo to govorim.
Ali govori nešto o vašem društvu
to što je čin nasilja neobičnost koju treba zabilježiti
umjesto nešto uobičajeno.
Kad su bijelci u opasnosti, kreće se u akciju.
Šalju kamere u šumu.
Kad su tamnoputi i crnci u opasnosti,
samo dižemo mobitele i snimamo.
Svi su krimi dokumentarci o tamnoputima i crncima drhtavi.
Jer nema puno misterija, zar ne?
U bjelačkim krimi dokumentarcima ubojicu ne nađu.
U dokumentarcima o tamnoputima i crncima ubojica je na snimci u uniformi.
Ljudi!
Samo sam došao jesti govedinu i sutra odlazim. Opustite se.
Jedina je sabrana zemlja Rusija.
Oni su rekli: „Život je kratak. Tulum.”
Ove sam godine upoznao opakog Rusa. Bio sam u muzeju KGB-a u Pragu.
Ako niste bili, idite. To nije muzej.
To je podrum tri s tri u kojemu stoji rasistički Rus.
Otvaranje je vrata moćno.
On se pojavi iza zastora. „Zdravo!
Dobro došli u muzej KGB-a.”
Kao da je ime bilo tajna.
Odmah sam bio njegov. Rekoh: „Dobio si me na K.”
Preobratio me.
Dva tjedna pratio sam ženu gol oko kuće, govoreći: „KGB.”
Kao neki od vas kasnije večeras.
Svoju ženu, ne moju.
Vrhunac je bio propaganda.
Rekao je: „Okupite se. Reći ću vam tajnu.
U Drugom svjetskom ratu Hitler je imao 3000 tona zlata.
Nakon rata našli su samo 150 tona nacističkog zlata.
Nitko ne zna gdje je ostatak.
Ali puno godina poslije Amerika je najmoćnija na svijetu.”
Rekao sam: „Premalo sam platio za ovaj obilazak.”
Bio je to divan trenutak ironije.
Stajati ondje kao Indijac i pretvarati se da se ne slažem s neprijavljenim zlatom.
Mislite da je nacističko zlato zavjera?
Onda niste čuli za tetkino zlato.
Svaka Indijka ovdje ima sef u banci
za koji njezin muž ne zna.
Sa zlatom koje ni Indiana Jones ne bi mogao naći.
Naći ćete Kristov pehar prije Manjuine ogrlice.
Ali doma se osjećate sigurno. Možemo li se složiti?
O tome često razmišljam.
Na letu Air Indije iz Newarka do Mumbaija
idem kući 27. studenog 2021.
Mlađa stjuardesa Air Indije, od oko 65 godina,
prilazi mi i nudi čašu džina.
Odbijam. Ona kaže: „G. Das, samo popijte vražji džin!”
Inzistira jer oboje vjerujemo da će me, kad sletim u Mumbai,
uhititi i odvesti u zatvor.
Pripremio sam se na svoj način za zatvor.
Prestao sam se brijati, počeo raditi sklekove.
U nevolji sam
jer sam snimio video o svojoj zemlji u Kennedy Centru
pod naslovom Dvije Indije.
Sad to kažete!
Video govori o dvojnosti moje države i potrebi
da se ujedinimo u svjetlu.
Uzrokovao je mnogo dvojnosti u mojoj državi.
A mnogi su se ujedinili u svojoj ljutnji na mene.
Bio sam najveći trend u zemlji tri tjedna,
podigli su sedam kaznenih prijava protiv mene.
Optužen sam za pobunu i klevetanje Indije na stranom tlu.
Zvali su me teroristom na tri različita kanala
tijekom udarnih vijesti.
Imao sam zanimljiv razgovor s majkom te večeri.
Dok gledate vijesti:
„Sjećaš se da si rekla kako ne znaš opisati moj posao?”
Naslovi su glasili: „Vir Das je terorist.”
Pomislio sam: „Ovo je takva uvreda pravim teroristima.”
Zamislite kako je teroristima. Govore: „Čovječe, taj tip?
Osmišljavamo nasilne akcije deset godina unaprijed,
a sad moramo osmisliti i poetski nastup.”
Nijedna mi teroristička grupa nije slala komentare. Stvarno nije.
Nisam dobio poziv od ISIS-a: „Bok, veliki smo obožavatelji.
Gdje ćeš održati svoj sljedeći specijal?
Znamo da si isprobao Netflix, ali želimo da isprobaš ISIS.
Možda ne znaš,
ali ISIS ima puno više pretplatnika od Netflixa.”
Istina je. Imaju.
Puno bolji obiteljski plan.
A ISIS i Netflix žele isto, da eksplodiram.
I ovdje sam bio na vijestima.
Na CNN-u. Pitao sam se kad su se počeli baviti vijestima.
Bio sam na BBC-u. Na naslovnoj stranici!
Veliki je naslov glasio: „Komičar podijelio naciju.”
Znate li koliko trebate zajebati da Britanci kažu
da ste podijelili Indiju?
Određene stranke počele su lobirati da mi se povuče državljanstvo
jer nisam čisti Indijac.
Okaljan sam zapadnjačkom filozofijom.
Pazite se ljudi koji slave čistoću.
A ne govorim o povijesti. To su osnove Harryja Pottera.
Započnu hashtag. Govore: „Vir Das je rob!
Rob Zapada!”
Možda bih se vrijeđao na to da mi prezime nije Das.
Prevest ću. Bez brige, ne-Indijci.
Das doslovce znači „rob”,
ali ime mi je Vir, pa sam očito hrabar rob.
Nisu li to svi robovi? Jeste li kad vidjeli nonšalantnog roba?
„Da, ja sam rob. Prilično je opušteno, znaš…
Uglavnom radim od doma. Njihova doma. Hashtag blagoslov.”
Iako me vrijeđa, imaju pravo. Odgojen sam u inozemstvu.
Djelomično. I zato sam oduvijek bio zapeo.
Preveliki Indijac za Zapad, preveliki zapadnjak za Indiju.
Ima li to ikome smisla?
Nezaslužen pljesak. Objasnit ću.
Ovako.
Nisam toliki Indijac da bih studirao medicinu.
Ne! Ali dovoljno sam Indijac da nikad ne bih išao bijelom doktoru.
Žao mi je.
Jednostavno…
Prije bih dao da me liječi indijski inženjer.
Ne trebam lijek. Trebam jeftina učinkovita rješenja sada!
Ne trebam probiotike za zdravlje želuca.
Trebam remen koji izaziva podrigivanje.
Idemo!
U redu. Pratim zapadnjačku politiku.
Presuda o pobačajima u Americi je lakrdija.
Sve ispod 29…
Za sve ispod 29 tjedana to je ženino tijelo i njezin izbor.
Vjerujem u to. Dobro? Ali sam ujedno i Indijac!
Zato vjerujem da svu djecu stariju od sedam godina
roditelj smije izdevetati papučom.
Vjerujem u pobačaj na duge staze.
I radujem se vašem glasu.
I u disciplinu na duge staze.
Sa 17 godina ja i moj najbolji prijatelj slupali smo auto njegova oca.
Otac je lupio vlastita sina u jaja.
Kaznio je dvije generacije te večeri.
Taj prijatelj sad ima sina.
Njegove su prve riječi bile: „Oprosti, tata.”
Nastupam u Americi, pa se bojim da će me ustrijeliti u Americi.
Mislim da hitno trebate ograničiti oružje.
Ali ja sam i Indijac.
Zato se želim družiti s tim jednim tipom koji će imati pištolj.
Ako sve ode kvragu.
Mogu nazvati u Punjab i reći: „Manjeet, trebam te.”
Ne kažem da svi u Punjabu imaju oružje. Polako.
Neki od njih imaju noževe i mačeve. Puno brže.
Ljudi su samo voćke s osjećajima.
Prvo sam naučio engleski, pa je bolji od mog hindija,
ali vjerujem da je hindi bolji jezik od engleskog.
Hindi ima divne riječi koje engleski nema moć izraziti
kao jezik.
Divne riječi poput…
To je hindi riječ.
Ne-Indijci, čuli ste da to radimo?
Ima oko 40 različitih značenja.
Hajdemo, radite to sa mnom.
Sretan sam.
Tužan sam.
Jebi se!
Jebemti!
Bijelci to ne mogu.
Taj zvuk zahtijeva godine vlage i cinizma.
Dajmo bijelcima još deset godina klimatskih promjena i Donalda Trumpa
i svi će uokolo hodati psujući: „Kvragu!”
Ali nemam toliko samopouzdanja da bih se seksao na engleskom.
Seksam se na hindiju.
Jer engleski je seks vrlo samouvjeren.
Kao: „Da, mala!
Pljusnut ću te jebene guzove!
Ševit ćemo se do jaja, mala!”
Ne seksam se tako.
Kad se seksam, govorim: „Puno ti hvala. Primi moj vječni blagoslov.
Nikad me ne zaboravi.”
Ne-Indijci, to je jedina šala koju večeras neću za vas prevesti.
Zbog svojeg samopoštovanja.
Kružila je kampanja među školskom djecom
zbog koje je moj video viralan.
Kampanja kaže: „Ako imaš priliku govoriti pred gomilom u inozemstvu,
budi Swami Vivekananda, ne Vir Das.”
Sa slikom nas dvojice zajedno.
To je veliki pritisak, New York. Slažemo li se?
Uspoređivati komičare s duhovnim guruima. Nitko ne radi obratno.
Nikad nisam pročitao kritiku u rubrici zabave u novinama:
„Dalai Lama nije smiješan kako smo očekivali.”
„Isus Krist bolji mađioničar nego komičar.”
„Mojsije stalno ponavlja deset istih šala. Nađi si nov materijal, Mojsije!”
„Muhamed: sjajna knjiga, grozan strip.”
Da, razgovarajmo o prijetnjama smrću.
Dobivamo toliko.
Moja je obitelj morala ugasiti mobitele
jer dobivamo na desetke tisuća prijetnji smrću.
I ne govorim to da izazovem sućut ili da se razmećem.
Nisam ničija žrtva ni ničiji junak.
Dobro? Indijci su ionako oguglali na prijetnje smrću.
Ako prijetite američkoj obitelji, doživjet će to kao napad.
Indijce može pogledati i… Sad ću prevesti.
Možeš pogledati Indijca i reći…
U prijevodu: „Ubit ću ti oca i popiti mu krv.”
Možete to naglas reći Indijcu i on će vam reći: „U redu.”
Pokušajte.
Ali ne utorkom. Tad jedemo meso, pa…
U 72 sata na društvenim mrežama dobio sam 1,8 pratitelja
u dobi između 18 i 25 godina.
Sjedim na najvećoj, najmlađoj, najprogresivnijoj,
najglupljoj publici koju sam ikad imao.
Ovdje ste? Osamnaest do 25, da vas čujem.
Glupi seronje. Zašto?
Mislim, volim vaš novac,
ali kraj vas se osjećam kao ljigavi ujko u disku.
Oni i ne znaju. „Što je disko, čovječe?
Je li to bol u leđima?” Nije!
Ondje su vam se roditelji seksali na suho.
Svi su se pridružili. „S tobom smo, Vire.
Ovo je pokret.” Ne, nije!
Drugom rukom jedete rezance koje vam je mama skuhala.
Ovo nije pokret.
Samo zajedno otkrivamo vrijednosti
ponašajući se kao životinje na društvenim mrežama.
Jer nas u to pretvaraju. Jeste li vidjeli kako lav riče?
Što se odmah dogodi? Ostatak čopora kaže…
„To ćemo retvitati!”
Vidjeli ste kako gnuovi trče u krdu?
Nemaju pojma kamo trče,
koga prate, ali i dalje trče.
To je hashtag.
Vidjeli ste kako ptice razgovaraju?
Jedna poleti, druga sleti.
Isti zvuk, drugi pokreti. To je TikTok.
Možda njima to bolje zvuči. Mi čujemo…
Možda na ptičjem jeziku to zvuči kao…
Volim tu pjesmu.
Svaki put kad je čujem, zamislim da influencer umre.
Evo zašto mislim da bi vaša generacija mogla spasiti svijet.
Ne zadržavate nijednu emociju.
Morate izraziti svako iskustvo usred tog iskustva
i dobiti potvrdu tog iskustva prije negoli je iskustvo završilo.
Ali to znači da niste emocionalno potisnuti.
Ne nosite teret emocija.
Samo se izražavate.
Osjetite nešto novo u tijelu
i kažete: „Mislim da se identificiram kao žena.”
Ne suzdržavate se. Odete na internet.
Napišete: „Mislim da se identificiram kao žena.”
Toliko sam star. To je zvuk koji mislim da internet radi.
Netko na drugom kraju svijeta kaže: „Hej, i ja se identificiram kao žena.
Evo što trebaš. Korak prvi, drugi, treći.”
To je privilegij i vještina.
Ne uzimajte to zdravo za gotovo.
Mi nismo imali nikoga za takve razgovore.
Imali smo samo indijske roditelje.
Da sam ušao u roditeljsku sobu i rekao: „Dobro jutro, mama i tata.
Mislim…
da se identificiram kao žena.”
„Dobro.
Možeš li se identificirati kao žena koja dobiva dobre ocjene?
Ona bi bila dobrodošla.
Koja upadne na Harvard. Nas zanima upad, ne prijelaz.”
Ni mene ne zanima vaša tranzicija.
Pravo je svake generacije uništiti socijalne konstrukcije
kroz razgovor.
Za vas je to rod. Zato samo naprijed.
Uništite ga.
Možda završimo na kul mjestu.
Nadam se da uživate u fluidnosti koliko i vaši roditelji u nevjeri.
A sad nam je nelagodno?
Vi ne trebate rod,
ali mama i tata i dalje trebaju principe.
Vaše je roditelje sputavao brak, pa su proizveli industriju razvoda.
Vaše je djedove i bake sputavala rasa.
Oni su srušili te barijere.
Ne moramo o tome.
Možemo se praviti da vaša baka ide ljeti na Jamajku zbog hrane.
Ljudi, odrastite!
Vaši djedovi i bake bili su dvadesetogodišnjaci '60-ih.
Vaši djed i baka bili su na barem jednoj orgiji.
Nisu to tako zvali.
Zvali su to večerom tombole.
Komunističkom partijom ili takvim sranjem.
Za moju generaciju to je bila seksualnost.
Naši roditelji nisu o tome mogli razgovarati.
Kad sam imao 13 godina, mama mi je došla kao detektiv koji je riješio misterij.
Rekla je: „Vire, nemaš djevojku.
Žene neće s tobom razgovarati.
Ako si gej, sad mi reci. Odvest ćemo te doktoru i izliječiti.”
Rekao sam: „Mama, nisam gej. Samo sam luzer.”
To su suprotnosti, zar ne?
Jer su gej muškarci pobjednici. Uvijek razinu iznad.
Moj prijatelj Shashank. Ovako se mi odijevamo, a ovako on.
Mi jedemo ovako, a on… On sanja bolje od nas.
Spava sa smiješkom na licu svake večeri.
Pitao sam ga: „Shashank, što ti to sanjaš?”
Kaže: „Sorbet.”
„Sorbet?
I snovi su ti bez laktoze i više srednje klase, čovječe.”
Ja…
Ja nikad nisam sanjao sorbet.
Cijeli život sanjam jednu čokoladu Toblerone.
A u snu ne pojedem jebenu čokoladu.
Ipak završi u meni. Samo, znate…
Ta šala svaki put izazove tu reakciju.
Ne znam zašto.
Ne znam je li zbog preokreta
ili teksture Tobleronea.
Znate da bi potrajalo, zar ne?
Jer stavljate trokut u krug. Shvaćate me?
To su moji snovi.
A ovako želim iskoristiti svoju platformu.
Ali…
I ja sam bio znatiželjan o svojoj seksualnosti.
S 13 godina ljubio sam se s dječakom. Pokušao sam.
Znate…
I u pet minuta znali smo da to nije za nas.
Nije bilo krivo, ali za nas to nije bilo to. Ima li smisla?
Ne govorim o tome. Većina moje generacije ne govori
jer mi smo išli u prirodoslovnu školu Delhi Public School.
Nas su učili da „svi eksperimenti moraju biti uspješni”.
Zato smatram da nisam hetero.
Pao sam na prijavnom ispitu homoseksualnosti.
Puno eseja, malo geja.
Ali prvi sam poljubac imao s hetero dječakom.
Da. Zato, dame, suosjećam.
Očekujemo različito.
Vi očekujete poljupce. Mi očekujemo istraživanje.
Kao da je unutrašnjost mojih usta bila Zemlja, a on je mislio da je ravna.
Rekoh: „Hej, hoćeš li ići malo uokolo?”
A on: „Ne, ići ću u istom smjeru dok ne nađem kraj.”
Pogledajte kako je nelagodno u prostoriji.
Oprostite, Ameriko. Vrijeđam li to hetero muškarce?
To su pravila komedije koje ste postavili na Zapadu.
Uvijek ismijavaj ljude koji imaju više privilegija od tebe.
To se zove udarati uvis.
Nikad ne ismijavaj ljude koji imaju manje privilegija od tebe.
To se zove udarati naniže.
Čuli ste za to?
Kakva usrana zapadnjačka konstrukcija!
Jer je na Zapadu privilegij dosljedan.
Indijski je privilegij vrlo hirovit.
Ide gore-dolje, kao pero. Podrhtava na vjetru.
Malo ste Forrest Gump, a malo Laal Singh Chaddha.
Gore-dolje, gore-dolje, gore-dolje!
Osim toga, na Zapadu većina
ismijava vlastiti privilegij prije negoli to naprave drugi
da mogu u miru uživati u svom privilegiju.
Neki su od vas zbunjeni. Bijelci govore: „Jao, on zna!”
Čim u razgovor o privilegiju uvedemo nijanse, on se raspada.
Recite vi meni.
Mogu li ja, tamnoputi čovjek iz Indije, ismijavati Ivanku Trump?
Je li to udaranje uvis?
Dozvoljeno? Dodajmo nijanse.
A da Ivanka Trump ima bebu s muslimanskim izbjeglicom iz Sirije?
Moglo bi se dogoditi. Ljubav je ljubav.
Bih li smio ismijavati bebu?
Kakvi ste slabići!
Dajte. Mali je muslimanski izbjeglica Trump urnebesan!
Ljudi, samo…
Samo zamislite tu bebu.
Inzamam-ul-Trumpa. Zamislite ga.
Ne znam zašto već ima metar.
Ne tiče me se. Zamislite ovu jebenu bebu.
Ima 75 zgrada na Manhattanu, a nema domovinu. Dajte!
Znam. Nelagodno je.
Popustit ću.
Vladimir Putin. Smijem li ismijavati Vladimira Putina?
Dodajmo nijanse. Što da Vladimir Putin ima alopeciju?
Mislili ste da je Jada jedini ćelavi diktator?
Tužan je. Sjedi u Kremlju trljajući si glavu.
„U Rusiji ništa ne raste.”
Nemojte me otkazati. Ispričavam se.
Molim vas. Ne želim da me otkažete.
To bi mi zaista omelo uhićivanje.
To je velika pritužba komičara sa Zapada.
Bio sam s američkim komičarem.
Rekao je: „Vire, kultura otkazivanja je suluda!
Neki me dan proganjala rulja. Rulja! Na Twitteru!”
Dobro.
Kao da kažeš svježe kastriranom da te svrbe jaja.
Najiritantniji članak koji sam ikad pročitao na Zapadu:
„Zašto indijska komedija ne pomiče granice?”
Stvarno? Jer smo pogledali na drugu stranu!
Ondje su sudski slučajevi.
Ondje je i ročište.
Naš je sadržaj siguran?
U Indiji snimamo sigurne filmove gdje Indija uvijek pobjeđuje Pakistan.
Nije važno u čemu!
Boju, kriketu, inhaliranju, Unu! Mi uvijek pobjeđujemo.
-I volimo te filmove, zar ne? -Da!
A u inozemstvu stvaramo siguran obiteljski sadržaj.
Pogledajte humoristične serije o južnoazijskoj obitelji.
Kako se samo slažu sa susjedima.
Znate li što rade noću?
Gledaju bolivudske filmove o ubijanju susjeda.
Ali tako su konzervativni.
Da! Žive u inozemstvu.
Ondje živi konzervativna Indija.
U inozemstvu.
Ako želite da vaša indijska djeca budu djevice s 25 godina,
odgojite ih u New Jerseyju, ne u New Delhiju.
Znam da boli, ali istina je. Griješim li?
Ne!
Jesu li koga ovdje odgojili kao Indijca u inozemstvu?
Hajde, druga generacijo. Da vas vidim.
Indijski roditelji? Kažem vam ovo s poštovanjem.
Indija vaših roditelja ne postoji.
Arhaična je, nestala!
Ne postoji ni Indija iz vaše pop kulture.
Indija u kojoj svi hodamo kao…
Govorimo li tako doma?
Ne!
Ne, Indijci tako govore ovdje!
Znate što je to? Američki naglasak.
Dođite doma. Hajde.
Dođite doma i pogledajte modernu Indiju u svom našem kaosu,
ali i nebrojeno većoj ljepoti. Dođite doma.
A ako nećete doći doma, ne propovijedajte nam izvana
što to znači biti Indijac.
Riječima svakog stanovnika Mumbaija…
„Dođi ovamo ili odjebi!”
Prevest ću, bez brige.
Nije jednako dobro na engleskom.
Jer ste čuli odgovor na hindiju.
Bilo je… Znate?
U doslovnom prijevodu:
„Izađi na polje ili si zabij nešto u dupe.”
Nije tako dobro.
To je i vrlo specifičan izbor.
Ja…
Ne znam u kakvoj morate biti situaciji
ako je jedini izbor…
Ne znam niti kakvo je to polje.
Bojno polje?
Dvojica su ondje. „Dobro, momci.
Vrijeme je
da se borimo za našu državu i zemlju.
Izaći ćemo na to polje
i ako traže boj, jebi ga,
boj će i dobiti.
Slažete li se?”
„Ne, ja neću.
Ja ću si samo nešto staviti u dupe.”
Ne znam.
Ili možda atletsko polje. Dvojica maratonaca. Kažu:
„Trenirali smo za ovaj trenutak cijeli život.
Izaći ćemo na to polje
i osvojiti zlatnu medalju za Nigeriju.
Slažete li se?”
„Sad sam se umorio.
Zabit ću si nešto u dupe.”
Ili možda američko poljoprivredno polje.
Našla su se dva farmera. Jedan kaže: „Nego, Jime,
vidim puno kukuruza.
Možda je vrijeme da izađemo na to polje i posiječemo ga.”
„Ne, Paule!
Ja ću narezati drvo i zabiti si ga u dupe.”
„Oprostite, zašto ovo tako dugo traje?”
„Pa malo smo improvizirali.
Moramo naći kraj.”
„Ima pravo, znaš.
Ne možemo dalje bez kraja.”
„Isuse, dobro. Gledajte.
Brojat ću od tri do jedan.
I jednostavno ćemo nastaviti.
Dobro, Jime?”
„U redu, Paule.”
„Da, može.”
„U redu.”
„Da.”
„Tko si pak sad ti?”
„KGB!”
Vratimo se nastupu.
Kad smo kod neuspjelog analnog, ima li ovdje roditelja?
To je prijelaz.
Vaš je posao govoriti im laži, uvjeravati ih u čuda.
U Boga, Zubić vilu, povrat poreza. To je vaša odgovornost.
Sjećate li se kad ste izašli u stvarni svijet
i otkrili da su vam roditelji idioti?
Imao sam šest godina.
Moj otac i ja bili smo na balkonu i gledali zvijezde.
Pitao sam: „Tata, što su zvijezde?”
Moj je otac odmah odgovorio:
„Vire, u raju je žarko svjetlo.
Ono je osljepljivalo ljude.
Zato je Bog uzeo crni papir i stavio ga između raja i zemlje.
Onda je Bog uzeo olovku i izbušio rupe u tom papiru.
To je postalo rajsko svjetlo.”
Pomislio sam: „Moj je tata super.”
I s tim sam informacijama otišao u pravu školu.
I otkrio da mi je tata na drogama.
Bio sam pasivno-agresivan prema učiteljici bez razloga.
Učiteljica je rekla: „Zvijezda je goruća masa vodika.”
Rekao sam: „Ova kuja ne zna za crni papir!”
Rekla je: „Tvoj otac griješi.”
A ja sam na to: „Ne spominji mog tatu tim ustima!”
Opustite se.
Nikad ne bih ošamario učiteljicu. Njihove to plaće već rade.
Sjećate li se da ste dotaknuli tuđe tijelo,
ali kad još niste vidjeli puno pornografije i Instagrama,
pa im je tijelo bilo poput čuda?
Kad sam prvi put skinuo djevojčinu majicu sa 16 godina,
vjerovao sam
da ako poguram jednu dojku, druga će postati veća.
Nemojte me osuđivati. Ona je mislila to isto o mojim jajima.
Mislila je: „Ako ga stisnem, otići će u susjedovu kuću.”
To je geopolitika, zar ne?
Pritisni manju zajednicu.
Povećaj veću zajednicu i pokreni migraciju. To je sve.
Da!
Tražimo čuda i uvjeravam vas da ona još postoje.
Saslušajte me, New York, New Jersey.
Ovo…
Ovaj je mikrofon čudo. Saslušajte me.
Mikrofon je izmišljen prije 144 godine.
Promijenio je svijet više od ijednog čovjeka.
Mikrofon je započeo Drugi svjetski rat.
Mikrofon je oslobodio crnce. Mikrofon je tlačio židove.
U nekim dijelovima svijeta ovo omogućava
važnim ljudima da govore o nevažnom.
U mom dijelu svijeta ovo omogućava nevažnim ljudima da govore o važnom.
Ja sam uvijek u nevolji…
jer sam otkrio moć ovog mikrofona s osam godina.
Večeras bih vam htio ispričati tu priču.
Biste li je htjeli čuti?
Išao sam u sjebani internat gdje se događalo mnogo čudnih sranja.
Nasilje je dio indijskog školskog sustava.
Indijci, jesu li nas tukli?
Da!
-Opremom? -Da!
Palicama za kriket… Bile su to Igre Commonwealtha zlostavljanja djece.
Jedanput su me dva sata tukli reketom za stolni tenis.
Znate li koliko vještine i preciznosti za to trebate?
Čak je žrtva rekla: „Zadivljen sam. Nastavite.
Koristite grubu stranu. Uživam u pilingu.”
Toliko su nas tukli u školi da se ničega iz škole ne sjećamo.
Svi se Indijci sjećaju jedne bezvrijedne jednadžbe
koja je metafora za cijele naše živote.
Iz nekog razloga, svaki se Indijac ovdje sjeća
da je A plus B u zagradi na kvadrat…
Spremni?
Duboki udah.
-Jednako je… -Ne još!
Imamo matematički monsun.
Čekajte me.
Evo, idemo.
A plus B na kvadrat jednako je
A na kvadrat plus B na kvadrat
plus 2AB.
Što će nam to sranje?
Na svijetu postoje tri vrste ljudi.
Oni koji znaju za 2AB.
Oni koji su zaboravili 2AB.
I oni koji misle da je 2AB čarolija.
A treći je tip… Ne mogu, neću…
Onoga što se dogodi u školi sjećat ćete se cijeli život?
-Da. -Seksa?
Iznevjerili ste me. Razočaran sam.
Može li sad seksualna priča?
Slušajte. Petljao sam se s tom curom.
Pitao sam je: „Što voliš?”
Rekla je: „Vire, guši me.”
Rekao sam: „Ne.”
Rekla je: „To je moj fetiš. Želim da me gušiš.”
Rekoh: „Ne znači ne!”
Rekla je: „Zar si osjetljiv?”
Rekao sam: „Ne, slavan sam.”
Rekla je: „Dajem ti pristanak. Guši me.”
Rekoh: „Dobro.”
Tri tjedna poslije odvjetnici su sastavili ugovore o tajnosti
i ovjerili ih kod bilježnika.
Rekla je: „Sad to napravi.” A ja sam ovako…
Zastrašujuće je i za gušitelja.
Rekla je: „Hajde, budi muško!”
Rekoh: „Dobro.
To vam se sviđa, gđo Patel?”
Pitala je: „Tko je gđa Patel, jebote?”
„Moja profesorica matematike iz prvog srednje.”
Pitala je: „Je li ovo za tebe seksualno?”
„Ne, riječ je o pravdi. A vi kako želite, gospođo.”
Prefekt me jedanput tukao palicom za hokej dva tjedna zaredom.
Ne želim reći ime.
Ne želim pravne probleme. Bio je to Mohit Singhal i…
U školi se odvijala debata. Dečko je bio deset godina stariji.
Na pozornici je započeo svoju debatu sa šalom.
Sljedećom šalom:
„Dobar dan svima.
Hodate džunglom i sretnete lava.
Koliko je sati?
Vrijeme da bježite.”
Ni danas ne znam zašto sam digao ruku.
Došao sam na pozornicu nešto ga pitati.
Sjećam se da sam uhvatio mikrofon i osjetio nešto po prvi put.
Snagu.
Nisam mogao sjediti, ali odjednom sam mogao stajati.
Gledao sam tog dječaka koji je bio deset godina stariji
i vidio nešto što dotad nisam. Strah.
Pustio sam da me to ispuni.
Nazovite to hrabrosti ili čime god želite.
I nekako sam izustio: „Samo ti želim reći,
Mohite Singhale,
da ako hodaš džunglom
i sretneš lava, nije vrijeme da bježiš, nego da umreš, kretenu.”
Sad…
Škola se smijala. Bože, kako su se smijali.
I naučio sam najvažniju lekciju u životu,
da riječi nešto znače.
Riječi uzrokuju i pobjeđuju nasilje. Riječi se pamte.
Bio sam u sedmom nebu dok sam tog dana išao na večeru.
I nešto je izašlo iz grma i povuklo me u taj grm.
Bio je to Mohit Singhal.
I rekao je: „Koliko je sati?”
Rekao sam: „Vrijeme da umrem.”
Tukao me još dva sata, ali nije mi mogao izbiti osmijeh s lica.
Sjećam se kako sam ležao na podu, krvario i smijao se
jer sam mislio: „Sranje, zaslužujem ovo.
Ali smiješno je.
Vidim šale odavde. Sviđa mi se ovdje.
Mjesto mi je na podu. Pod je moj dom.”
A to je sloboda, kunem se.
Jest! O slobodi razmišljam,
opsjednut sam njome na letu Air Indije…
od Newarka do Mumbaija.
Stjuardesa mi ponudi čašu džina.
Odbijam. Ona kaže: „G. Das, dođite.”
Odvede me u prednji dio aviona.
U tišini usnulog aviona
ta starica me zagrli i ja počnem plakati.
Tješi me kao profesionalac.
Kao da se to događa svaki dan na letu Air Indije.
Moguće nakon što ljudi kušaju mesni obrok.
Rekla je: „Gledala sam video i mislim da je sjajan.
Što god da se dogodi, uspravi se, sinko.
Točno znam kako ti je.”
Rekao sam: „Teta, uz dužno poštovanje…
mislim da ne znate.”
Rekla je: „Ne budi blesav. Zar nemamo isti posao?
Samo služimo ljute ujke.”
Katkad je sve što trebate teta iz Air Indije.
Nisam arogantan, New York.
Znam zašto su ujke ljutiti. Shvaćam.
Vole svoju zemlju. Nikoga ne bih zbog toga osuđivao.
Volite li vi svoju zemlju?
Većina njih voli svoju zemlju.
Ostatak su nacionalisti, ali…
Razjasnit ćemo.
U svakoj zemlji na svijetu ima domoljuba i nacionalista.
Domoljubi vole svoju zemlju i rade nešto za nju.
Nacionalisti vole sebe i kult sebe
i koriste svoju zemlju da to reklamiraju.
To je samo narcizam sa zastavom.
Ne dajte nikom da vam kaže kako da volite svoju zemlju.
To se čini poput informacija
koje ćete uskoro na zabavi prodavati kao svoje.
U redu je, ali ako ste ikad u opasnosti,
ljudi vas tuku i govore:
„Gdje si naučio te jebene gluposti?”
Želim da upamtite da je moje ime Aziz Ansari. Dobro?
Ili Hasan Minhaj.
Ista putovnica.
Stižemo u Mumbai opijeni džinom. Bravo, teta.
Oko 200 paparazza čeka nas u zračnoj luci.
Nisam ni blizu toliko slavan.
Prate nas kroz zračnu luku u tišini.
Čekaju pred našom kućom deset dana u tišini.
Samo je tiho.
Nakon deset dana nazvao sam odvjetnike i pitao jesmo li dobro.
Rekli su: „Da, bogati smo, čovječe.” A ja: „Ne vi! Jesam li ja dobro?”
Rekli su: „Vire, to su policijski slučajevi.
Oni će odlučiti hoće li ih pretvoriti u optužnice.”
Prošlo je 35 vrlo dugih dana.
U sedam različitih policijskih postaja u Indiji,
u sedam različitih gradova,
policiji su pokazali moj video.
Jedna za drugom, sve su rekle: „Ovo nije problem.
Slažemo se s tim čovjekom. Nećemo ništa poduzeti.”
Ja…
To oduzima dah ako razmislite.
Komičari nisu hrabri.
Policija! E, to je udaranje uvis.
Na noć kad su me u mojoj zemlji prozvali teroristom
nominiran sam za nagradu Emmy.
Bio sam…
Bio sam u New Yorku na Emmyjima zbog emisije Vir Das: Za Indiju
zbog koje sam već imao parnicu.
Kad sam stupio na crveni tepih, imao sam sedam više.
Morao sam se pretvarati.
Na crvenom tepihu:
„Vire, kako se sad osjećaš u Americi?”
Rekao sam: „Drago mi je da nisam u Indiji.
Dobro je biti na putu.”
„Misliš li da su doma uzbuđeni zbog tebe?”
„Pa mirni nisu.”
„Što ćeš reći ako pobijediš?”
„‘Upomoć?’ Ne znam!”
Bilo me strašno sram.
„Bože, samo da ne pobijedim. To će ih zaista razljutiti. Molim te!
Ne smijem pobijediti. Zaista će se ljutiti.”
I nisam pobijedio i to je mene razljutilo.
Pobijedila je jedna francuska serija.
Prekrasni Francuzi hodali su uokolo.
Čuli su što mi se dogodilo.
Prišli su mi: „Čuli smo što ti se dogodilo.
Sigurno je bilo stresno.
Slušaj, mnogi će se od nas večeras seksati.
Ti si prekrasan muškarac. Možeš se pridružiti.
Mi ćemo te opustiti.”
Pitao sam: „Slavit ćete svoj Emmy orgijom?”
Rekao je: „Ne, ponedjeljak je, pa…”
Rekao sam: „Hvala na ponudi,
ali da me uhvate, sad bi to bila jako loša naslovnica za mene.”
„Vira Dasa bojkotirale i sodomizirale dvije različite zemlje”.
Dva različita načina penaliziranja.
Rekao je: „Shvaćam, ali ako ne želiš,
u blizini je polje. Možeš…”
Svaki put kad me nominiraju za nagradu, dogodi se neko sranje.
Prije deset godina nominirali su me za nagradu Filmfare.
Vaš je ironični odgovor prigodan.
Nagrade Filmfare velika su stvar.
One su naši Oscari.
Osim što Oscare dobiješ za skuplje.
Dotad nisam bio.
Filmfare mi je poslao propusnicu koju nalijepiš na unutrašnjost auta.
Na njoj piše V-V-V-VIP.
Puni oblik, VVVVIP.
Nisam znao, pa sam je zalijepio na vanjsku stranu prozora.
Vozio sam autocestom Western Express.
Krajičkom oka vidio sam kako moja VVVVIP propusnica ide vvvvip,
lijepi se na rikšu i odjebava.
To vam govorim o indijskom privilegiju.
Vrlo je hirovit.
U međuvremenu, zapeo sam pred Filmcityjem uvjeravajući čuvara
da glumim u filmovima.
Kunem se, pogledao me i rekao:
„Ako ti glumiš u filmovima, ja glumim u filmovima.”
Sljedećih sat vremena proveo sam uvjeravajući čuvara
da bi on mogao glumiti u filmovima.
„Ne, ako ja mogu glumiti u filmovima,
i vi možete glumiti u filmovima.”
Pitao je: „Molim?” A ja: „Molim?”
I ušao sam. Ja sam Jedi.
Na nagradama Filmfare kažu mi da moj producent, Aamir Khan,
bojkotira nagrade.
Nije im dao nijednu moju snimku
koju bi pustili dok najavljuju moju nominaciju.
Da.
Amerikanci, nećete znati tko su ovi glumci,
ali jako su nadareni.
Zaslužuju svoje nominacije.
Svjetla se priguše. Kažu: „A sad,
nominacija za najboljeg sporednoga glumca
na nagradama Manikchand Pan Pasand,
putnog partnera Expedije, partnera za kosu Sunsilka,
partnera za šminku L'Oreala, partnera za partnera Shaadi.coma,
partnera za herpes Durex, Filmfare
za Zindagi Na MIlegi Dobara ide Farhanu Akhtaru.”
I prekrasna snimka od 20 sekundi tog čovjeka kako glumi na dva ekrana.
„Za Zindagi Na Milegi Dobara, Abhay Deol.”
I prekrasna snimka od 20 sekundi tog čovjeka kako glumi na dva ekrana.
„I za Delhi Belly, Vir Das.”
I fotografija s putovnice!
Nepomična fotografija 20 sekundi!
U tišini!
Dvadeset je sekundi tišine u emisiji uživo strašno!
Izgledalo je kao da sam umro.
Bio je to trenutak tišine u moje sjećanje.
Svi su se rastužili.
Ustali su. Govorili su: „Bože, umro je tako mlad.
Tko je on?”
Onda su kameru uperili u mene. Nisam znao što bih.
Pa sam tugovao za sobom. Govorio sam: „Mrtav, mrtav…”
Još nije mrtav. Večeras će se ubiti.
Pomislio sam na to te večeri. Pomislio sam na to tijekom Emmyja.
Slušajte.
Ne bih poželio…
osjećaj da ste iznevjerili svoju zemlju svojem najgorem neprijatelju.
Ne bih.
I ja…
Bilo mi je jasno tog dana kao i danas dok stojim ovdje.
Ako sam stvorio svijet
u kojem ne mogu dodirnuti mikrofon, taj me svijet nimalo ne zanima.
Stajao sam ondje…
Bio sam u otmjenom hotelu, The Beekman u New Yorku.
Bio je šupalj iznutra i s kata si vidio predvorje.
Stajao sam na svom katu i mislio:
„Zajebao sam.
Neće mi više dati da… Trebao bih skočiti.
U otmjenom sam odijelu za Emmyje…
Odijelu za pogreb. Savršeno je.”
Ali onda sam se sjetio da moja supruga spava u sobi
i da bi odjava bila nelagodna.
Iz hotela.
I iz života.
Osim toga, to je hotel u New Yorku. Ako padnem u predvorje…
Prestravit ću bar tri zemlje, zar ne?
Neki Britanac govori: „Imate li Netflix?
Oprostite, ovdje je mrtvi Indijac.
Što se događa? Opet žele neovisnost? Što?”
Dvije Amerikanke u baru.
„Angela, on te ne zaslužuje.
Trebala bi ga ostaviti.
Ali život je kratak, znaš.
Idi u šumu. Bit će u redu.”
Neki klinac na Instagramu u predvorju. Odjednom…
Ali odlučio sam da ne idem u tamu.
Ako odem, ići ću u svijetlo kao čovjek.
Zato pušim cigarete, gledam u Božji crni papir i…
U ponoć me zvao menadžer iz Indije.
Svaki producent, redatelj, filmski studio, prostor,
sponzor, klijent, svi su mi otkazali.
Rekao sam: „Shvaćam, ali…
Uzdržavam ljude…”
Rekli su: „Vire, sad nitko ne želi raditi s tobom.
Imaš puno pratitelja na društvenim mrežama. Možda…”
„Dakle, ja sam influencer?
Jebeš svjetlo! Skočit ću odmah.”
Zato sam uzeo nešto što svaki umjetnik uzme kad shvati
da mu je karijera gotova.
Droge.
Strašno sam se napušio. Pušio sam travu.
I onda sam se sjetio zašto ne pušim travu.
Trava me ne opušta. Samo mi probudi erekciju i strah.
A takva mi je erekcija najmrskija.
A strah najdraži, ali…
To je čudan spoj, zar ne?
Napaljen i prestrašen.
Zato se ne drogiram na glazbenim festivalima.
Ne želim na koncertu Coldplaya vikati…
Sad ne mogu ni izvršiti samoubojstvo jer stalno razmišljam
što će biti ako skočim, sletim na njega i ne umrem?
Čovječe…
Čak i da umrem, bila bi to grozna osmrtnica.
„Vir Das nađen gol, mrtav, sam, uplašen
u velikom predvorju njujorškog hotela s erekcijom srednje veličine.
Ako ne glave, umro je dignute…”
Nakon dva mjeseca moja je obitelj opet smjela upaliti mobitele.
Eksplodirali su.
Ne mržnjom. Ljubavlju.
Stizali su milijuni blagonaklonih poruka iz cijelog svijeta.
Bile su to
direktne poruke.
A onda sam rasprodao karte u pet minuta.
I cijeli je Bollywood počeo zvati i tražiti…
I ljudi su me posvuda dočekivali s ljubavlju, toplinom i ljubaznošću,
a ja njih sa sumnjom i ogorčenosti.
Da, jer gdje su bili kad sam ih trebao?
Kad mi je svijet gorio, kad su napadali moju obitelj,
gdje je bio vaš glas?
Mislio sam da ne postojite!
A onda sam malo odrastao.
Prestao sam se sažalijevati.
I shvatio…
da se mržnja viče, ali ljubav osjeća.
Nije fer očekivati od ljudi da viču ljubav.
Moram biti zahvalan što je uopće osjećaju
i vjerovati da će uvijek trajati duže od mržnje.
A ne govorim o povijesti. To su osnove Harryja Pottera.
Ali ako ikad primite mržnju,
ili mislite da se vaša zemlja izgubila u njoj, od moje obitelji vašoj,
znajte da je ljubav uvijek svira ispod površine.
Samo je ne možete čuti u tami.
Pričekajte do svjetla dana i čut ćete je.
Meka je, ali nije slaba. Obećavam vam.
Problem je u tome što sviraju u isto vrijeme.
Gotovo kao da dolazimo iz dvije…
Ne ponavljam šale.
Trebao bih se vratiti ovome
kao da se ništa nije dogodilo, ali jest.
Oplakao sam cijelu svoju karijeru. Mislio sam da vas više neću vidjeti.
A sad smo opet u istoj prostoriji.
Ovo je neplanirani blagoslov
na kojem ne mogu biti zahvalniji.
Ali drukčije je. Više nemam što izgubiti.
Nemam više koga zadiviti.
Više nikad neću biti mainstream ili kul. Gotov sam.
Ali sam slobodan.
Jako smo dugo samo zajedno postojali.
A plus B!
A onda se dogodilo neko sranje i netko nas je zbrojio i umnožio.
Sad se osjećam kao B na kvadrat
i samo želim da se osjećate kao A na kvadrat.
A ono što slijedi, zvuk vašeg smijeha, to je 2AB.
Zajedno smo čarolija.
Više nikad neću olajavati Indiju na stranom tlu.
Zato sad uvijek nosim indijsko tlo sa sobom.
Večeras gledate nastup komičara iz Mumbaija
na pravom pijesku plaže Juhu s kojim putujem.
Svaki put kad sam večeras ismijavao svoju zemlju,
pobrinuo sam se da stojim na indijskom tlu.
Uskladio sam riječi sa stopalima.
Ne vjerujte mi? Pogledajte moj specijal opet!
Usput, to je nelagodan razgovor s carinom.
Pitaju: „Gospodine, zašto putujete s koferom punim pijeska?”
Kažem im: „Iz domoljublja!”
Neće vam ni puno zračnih kompanija dati da prijavite kofer pun pijeska.
Ali jedna hoće.
Kamo god pošao, nosim mumbajski pijesak sa sobom.
A letimo Air Indijom, dame i gospodo.
A ako ste ikad letjeli Emiratesom,
znate kakav je to prokleti kompromis.
Jeste li letjeli Emiratesom?
Možda vi ne, ali ipak.
Oprostite mi.
Postao sam osjećajan i morao se malo spustiti.
Siguran sam da hoćete jednog dana.
Samo puno radite.
Ili spavajte s ovom ekipom.
Slijedi zadnja priča večeri. Vrlo je privilegirana.
Ali umilit ću vam se tijekom ove priče.
Spremni?
Letio sam u prvoj klasi Emiratesa.
Sjedalo prve klase je nevjerojatno. Jeste li ga vidjeli?
Vi prolazite kraj njega na putu do…
Stjuardesa je bila jedna od najljepših žena koje sam ikad vidio.
Prišla mi je i rekla: „G. Das, imamo tuš.
Biste li se htjeli istuširati sat vremena prije slijetanja
ili dva sata prije slijetanja?”
Toliko me očarala ljepotom da sam mislio da nudi tuširanje s njom.
„Gospođo, ovo je najbolja zračna kompanija na svijetu.
Prema UNESCO-u.”
U prvoj klasi imaju kupaonicu!
Veličine je stana! Vašeg stana. Ali ipak!
Dali su mi ručnik. Skinuo sam se.
Počeo sam…
Ne tuširam se tako. Oprostite.
Indijci se ne tuširaju kao u bolivudskim filmovima.
Ne ide to tako.
Uzeo sam sapun. Jhaagingam se i…
Koji vrag?
Kako kažete u New Yorku ako ne jhaagingati?
-Kako? -Nasapunati!
Nasapunati, gospođo?
Uz dužno poštovanje…
Oprostite. Nisam htio…
Ali nasapunati je tako…
„Ime mi je Sandeep, ali zovite me Sandy." Takva energija.
Unutra je zeleno svjetlo.
Ne vidim kako se crveni jer se tuširam sleđa.
Ne tuširam se ovako, nego ovako.
Sviđa mi se ovako.
Stvarno? Samo ja? Nitko drugi?
Da? Gospođo? Eto vidite.
Ne volim da mi u lice pršti vruća voda.
Volim da mi curi niz dupe. Gospođo?
Zato što…
Oprostite. Kad sam bio mali, nisam imao tuš, nego kantu.
Kanta je imala hladnu i toplu pipu.
Sami ste miješali temperaturu.
Da biste dobili dobru temperaturu, morali ste biti inženjer i vidovnjak.
Uvijek je bila 40 stupnjeva prevruća. Što smo onda radili?
Sigurni položaj. Uzmem šalicu. Stavim je na leđa.
Pustim da voda curi niz leđa i ohladi se prije negoli obuhvati testise.
To je znanost!
Dobijete samo deset minuta vode. Dama mi to nije rekla.
Na vrhuncu forme svjetlo se zacrveni i nestane vode.
U tom trenutku izgledam kao da me zlostavljao oblak.
Izlazim iz tuša do umivaonika
sa svojim sljezovim kolačićem.
I počnem se prati kao ptica.
Ali nisam dovoljno visok da spustim muda u umivaonik
i usputno ih operem.
Zato moram uzimati dlanove vode i prskati ih u mračna područja.
Cijela je kupaonica poplavljena.
Puna je vode.
A ja neću biti Indijac
koji je sjebao kupaonicu.
Zato sam sad gol na sve četiri i svojim jedinim ručnikom
čistim kupaonicu u prvoj klasi Emiratesa.
Čistim je!
Zašto? Za svoju zemlju!
Mene zovete izdajicom?
Ja sam domar!
Zovete me robom? Ja sam i čistač.
Tako sam je dobro oprao
da me molila da očistim i drugu kupaonicu.
Rekla je: „G. Das, strašno izgledate, ali odlični ste na podu.”
Rekao sam: „Gospođo, sviđa mi se ovdje. Odavde vidim šale.
Mjesto mi je na podu. Pod je moj dom.”
Ja sam Vir Das.
Bila mi je čast nastupati za vas večeras.
DOBRO DOŠLI NA PLAŽU
ZA WATSONA
Prijevod titlova: Dunja Medakovic