Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
New Yorku, přivítejte komika, který přicestoval až z Bombaje, pan Vir Das.
Děkuju. Díky moc.
Klídek. Díky. To teda byla verva.
Před vystoupením jsem měl trochu obavy.
Dělám stand-up v roce 2022. Dnes večer by se mohlo stát cokoliv.
Mohli by mě zatknout, napadnout, pobodat nebo profackovat.
Co hůř, probírat mě na Redditu.
Nevím, jaký máte večer.
Možná přijdete domů,
upravíte fotky sebe samých, abyste dokázali,
že jste měli jistý zážitek, na platformě navržené proto,
aby způsobovala deprese a úzkosti tím, že vymění údaje za dopamin,
ve světě, ve kterém jsou zprávy nepravdivé, ale komiksy reálné,
a to jediné, co je dnes jisté, je to,
že si miliardářský ředitel s tunou peněz a panenskou energií
uvrtá svou malou raketku do modelky, do vesmíru, nebo obojího.
Vítejte v mojí show.
Dnes bych vás rád vzal domů, New Yorku.
Chcete se se mnou vydat domů?
Paráda!
K vám domů! Mě domů asi nepustí.
Podíváme se, s kým tu dnes pracuju.
Docela fajn banda.
Vidím…Indy.
Vidím lidi, co spí s Indy.
Vidím tu pár bělochů, co si mysleli, že Vir Das je Němec.
I vás tu vidím.
Neviděli jste ten plakát.
Domov je tam, kde se cítíme bezpečně, protože žijeme v nebezpečném světě.
- Souhlas? - Ano!
Právě jsem se vrátil z Londýna. Není bezpečný!
V mém hotelu v centru Londýna se uprostřed odpoledne
vydá 82letý pár na procházku
a za jasného dne vraždí.
Ano!
Kluk, kterého zabili, byl tak mladý!
Ten stařec ho bodl a ta paní se ho snažila okrást.
Protože staré Britky běžně lidi nezabíjejí.
Mají na to lidi, které pak pasují na rytíře.
Ti okrádají, ne?
Není to společenství zlodějů. Je to Společenství národů.
Je to moc brzy?
Promiňte! Ale nezájem.
Královna, kterou mám rád, má před titulem „Yas“.
Mám rád Yas královny.
Řekl jí to někdo?
Všichni se sejdou a ona řekne:
„Williame! Musíš sjednotit rodinu.
Udobři se s bratrem.“
A on na to: „Yas, Královno!!“
Nevím no.
Když dorazíte do New Yorku,
všechno, co se o vašem městě říká, je částečně pravda.
Říkají: „S New Yorkem nevyjebete!
New York nikdo nevypne!“ To má grády!
A pak na tři minuty zaprší.
A vy tu končíte se životem.
To ani není opravdový déšť. To je severoamerický deštík.
Je to…
Nesmyslná mlha, vznášející se jen tak před obličejem,
jako několik opilců, kteří kolem sebe mávají rukama.
Já pocházím z Bombaje.
V Bombaji máme monzuny.
To je…
To je božský orgasmus.
V Bombaji nám tři měsíce v roce stříká na obličej.
Déšť v Bombaji je tak silný, že způsobuje ztrátu sluchu.
Víte, jak Indové dělají tohle?
Trauma, vy rasisti!
Řekli mi, že NYC není bezpečný. Nesouhlasím.
Projel jsem zbytek Ameriky.
Projíždíte těmi krásnými lesy.
V podstatě scénou pro každou kriminálku,
kterou jste kdy sledovali.
Amerika jsou prostě celé kilometry, kde můžete pohřbít těla.
Přerušované městy, která dodávají zásoby.
A Bombaj je to nejbezpečnější město na světě. A víte proč?
Protože tam na pohřbení není místo. Proto.
V Bombaji klidně můžete pohřbít tělo tři metry pod zem.
Další den z těla bude věšák na prádlo.
A bude vedlejší rolí v nějakém bollywoodském filmu.
Protože v Bombaji smrt není výmluvou pro nezaměstnanost.
Líbí se mi ale, jaké máte v malých městech komunity.
Vysokoškolačka zmizí v lese.
Za pět minut se seběhne celé město,
chytnou se za ruce a jdou ji hledat do lesa.
A za pět minut se ozve: „Angelo!
Tudy. Angelo!“
Mě byste nikdy nedonutili jít s bělochy do lesa.
Tak začínají kulty.
Deset bělochů, zranitelný snědý muž a les.
Vyberou mě za vedoucího. Slibuju.
Kdybyste za mnou přišli a řekli: „Vire, v lese se ztratila středoškolačka.“
Víte, co bych udělal?
Zavolal bych svým bratrancům v Indii.
Protože na té vysoké je teď volné místo.
Hele…
Smrt jednoho je výhoda pro jiného. Jen říkám.
Něco to o vaši společnosti vypovídá,
že násilný čin je něco abnormálního, co se musí dokumentovat,
namísto, aby to byla norma.
Jakmile jsou běloši v nebezpečí, lidi jsou aktivní.
Do lesa pošlou kamery.
Jakmile je v nebezpečí černoch a snědej,
namíříme mobily a celý to točíme.
Všechny dokumenty o vraždách černochů a snědých
mají roztřesenej obraz.
Tady záhada nemá smysl, co?
V případě zavražděného bělocha se vrah nenajde.
V případě černochů nebo snědých je vrah na kameře a v uniformě.
No tak!
Přijel jsem vás nasrat a zítra večer odjíždím, jasný?
Myslím, že jediná země, která to má srovnaný, je Rusko.
„Život je krátkej, paříme.“
Největšího ruského padoucha jsem potkal v pražském muzeu KGB.
Jestli jste tam nebyli, musíte si tam zajít. Není to muzeum.
Je to malý sklep tři na tři metry s rasistickým Rusem uvnitř.
Otevřel jsem dveře. Nářez.
Vyjde zpoza závěsu a řekne: „Dobrej!
Vítejte v muzeu KGB.“
Jako by ten název byl tajemstvím.
Já si okamžitě řekl: „To tvoje K mě teda dostává.“
Stáhl mě s sebou.
Dva týdny jsem nahej běhal za manželkou a říkal: „KGB.“
Někteří z vás to možná zkusí.
S vaší ženou, ne mojí.
Frčí tam silná propaganda.
Řekne vám: „Pojďte blíž, prozradím vám tajemství.
V druhé světové válce měl Hitler 3 000 tun nacistického zlata.
Na konci války našli jen 150 tun nacistického zlata.
Nikdo neví, kam ten zbytek zmizel.
Ale o pár let později se z Ameriky stala nejmocnější země světa.“
Za tuhle přednášku jsem mu zaplatil málo.
Byl to krásný okamžik plný ironie.
Stát tam jako Ind a tvářit se, že nesouhlasím s neprocleným zlatem.
Je nacistické zlato konspirace?
O tetě Zlatě jste neslyšeli?
Každá Indka tady má trezor,
o kterém její muž nic neví…
se zlatem, který by nenašel ani blbej Indiana Jones.
Kristův kalich najdete dřív než náhrdelník Mandžu, jasný?
Ale domov je tam, kde se cítím bezpečně. Souhlasíte?
Na tohle myslím často.
Poletím domů s Air India
z Newarku do Bombaje 27. listopadu 2021.
Mladší letuška z Air India, které je zhruba 65 let,
za mnou přijde a nabídne mi gin.
Odmítnu. Ona řekne: „Pane Dasi, prostě ten zatracenej gin vypijte!“
Trvá na tom proto, že oba cítíme, že až přistaneme v Bombaji,
nejspíš mě zatknou a zavřou do vězení.
Já se už na odchod do vězení připravil po svým.
Přestal jsem se holit a dělám kliky.
A důvod, proč jsem v bryndě…
Nedávno jsem v Kennedy Center natočil video o svojí zemi
s názvem: „Dvě Indie“.
Takhle reagujete teď!
To video je o rozpolcenosti mé země a naší potřebě
se zase spojit.
To zemi rozdělilo na dva tábory.
Naštval jsem spoustu lidí a ti se spojili proti mně.
Už tři týdny se v Indii mluví jen o mně,
podali na mě sedm trestních oznámení,
včetně obvinění z pobuřování a hanobení Indie na cizí půdě.
Na třech televizních stanicích mě nazvali teroristou,
a to v hlavních zprávách.
S mámou to ten večer byl luxusní rozhovor.
Sleduju zprávy a říkám:
„Pamatuješ, jak jsi nevěděla, jak popsat to, čím se živím?“
Titulek zněl: „Vir Das je terorista.“
Vzpomínám si, že jsem si říkal, jak urážlivý to je pro skutečný teroristy.
Víte vůbec, jak se teroristi cítí? „Jako vážně tenhle?
Naše akce plánujeme deset let dopředu,
ale teď asi budeme muset začít s mluveným slovem.“
New Yorku, nikdy mi žádní teroristé neposkytli zpětnou vazbu, přísahám.
Nikdy jsem neměl telefonát: „Vire, tady ISIS, super práce. Jen tak dál.
Kde budeš mít další komediální speciál?
Víme, že jsi zkusil Netflix, ale zkus ISIS.
Vire, nevím, jestli to víš, ale ISIS má víc předplatitelů než Netflix.“
Což je pravda. To mají.
Taky mají lepší rodinné sdílení.
A ISIS s Netflixem mají stejný záměr. Chtějí s váma vyjebat.
I tady jsem byl ve zprávách.
Byl jsem na CNN a říkám si, od kdy začali dělat zprávy?
A byl jsem na domovské stránce BBC!
Titulek, který hlásal: „Komik rozděluje národ.“
Jak moc to musíte posrat, aby o vás Britové napsali,
že jste rozdělili Indii?
Jsou tací, kteří doma lobují za to, aby mi odebrali občanství,
protože nejsem čistý Ind.
Zašpinil jsem se západním smýšlením.
Na lidi oslavující čistý původ si dávejte pozor.
A to nemluvíme o historii. To je klasický Harry Potter.
Vznikl hashtag „Vir Das je otrok!“
„Otrok západu!“
Což by mě mohlo urazit, kdybych se nejmenoval Das.
Přeložím pro ty, kdo nejsou Indové.
Das doslova znamená „otrok“,
ale moje křestní jméno je Vir, tak jsem asi odvážný otrok.
A nejsou to náhodou všichni otroci? Už jste potkali ledabylého otroka?
„Jsem otrok a je to tu v klídku.
Většinou pracují z domu. Hashtag: šťastný.“
I přesto, že mě to uráží, nemýlí se. Vyrůstal jsem v zahraničí.
Takže jsem byl vždycky tak nějak mezi.
Na západ jsem moc indický a na Indii jsem moc západní.
Ví někdo, o čem mluvím?
To je hezkej potlesk. Přeruším vám ho.
Tak jo, hele.
Nejsem natolik Ind, abych šel studovat medicínu.
Ale jsem natolik Ind, abych se nenechal ošetřit bělochem.
Pardon.
Jen prostě…
Radši půjdu za indickým inženýrem než doktorem bělochem.
Nepotřebuju léčivou medicínu. Potřebuju rychlé řešení!
Nepotřebuju probiotika na trávení.
Ale pás, díky kterýmu budu co pět minut říhat.
Zajímám se o západní legislativu
a myslím, že zákon o potratech v Americe je vtip.
Všechno pod 29…
Všechno, co má méně než 29 týdnů, se týká těla ženy a je to její volba.
Za tím si stojím. Ale zároveň jsem Ind!
Takže věřím tomu, že všechno, co má víc než sedm let,
by měl mít rodič právo zabít.
Věřím v dlouholeté potraty.
A těším se na váš hlas.
Je to běh na dlouhou trať.
Když mi bylo 17, tak jsme s kámošem nabourali auto jeho táty.
Jeho táta nakopl vlastního syna do koulí.
Ten den srovnal dvě generace.
Můj nejlepší kámoš má dnes syna. Jeho první slova byla: „Promiň, tati.“
Vystupuju v Americe, tak se obávám, že mě tam zastřelí.
Asi by se okamžitě měla schválit regulace zbraní.
Ale zároveň jsem Ind.
Takže se chci kamarádit aspoň s jedním, co má zbraň.
V případě, že se něco podělá.
Zavolám do Paňdžábu: „Mandžíte, potřebuju tě.“
A nenaznačuju, že všichni Pandžábové mají zbraně, klídek.
Někteří mají nože a meče. Mnohem rychlejší řešení.
Lidi jsou pouze plody s city.
Nejdřív jsem se naučil anglicky, tak mluvím líp než hindsky,
ale věřím, že je hindština silnější jazyk než angličtina.
V hindštině jsou nádherná slova, která se v angličtině
vyjádřit nedají.
Nádherná slova jako…
To je hindsky.
Vy, cizinci, slyšeli jste ho někdy?
Znamená to asi 40 různých věcí.
No tak, udělejte to se mnou.
Jsem šťastnej.
Jsem smutnej.
Naser si!
To mě poser!
Běloši tenhle zvuk neumí.
K tomu potřebujete roky vlhka a cynismu.
Na to musíte dát bělochům deset let klimatických změn a Donalda Trumpa
a pak budou pobíhat a nadávat: „Sakra!“
Ale nevěřím si v angličtině natolik, abych v měl v angličtině sex.
Při sexu mluvím hindsky.
Sex v angličtině je dost sebejistej, ne?
„Jo, kotě!
Hezky tě proplesknu. Sakra!
Zařádíme si, kočičko!“
Takhle sex nemívám.
Když mám sex, říkám spíš: „Děkuju mnohokrát. Bůh ti žehnej.
Kéž bys na mě nikdy nezapomněla.“
Pro neindický. Tohle je jedinej vtip, kterej vám dneska nepřeložím.
Čistě pro svý sebevědomí.
Mezi školáky, kteří zveřejňují má videa,
se rozběhla kampaň.
Ta kampaň říká: „Pokud někdy budete vystupovat v zahraničí,
buďte jako Swami Vivekananda, ne jako Vir Das.“
A u toho je fotka nás dvou.
To je docela dost tlaku, co, New Yorku?
Srovnávat komiky s duchovním guru. Ale opačně to nikdo nedělá.
Nikdy jsem v zábavné rubrice nečetl recenzi typu:
„Dalajláma není tak vtipný, jak jsme si mysleli.“
„Ježíš Kristus, lepší kouzelník než komik.“
„Mojžíš pořád opakuje svých deset triků. Je to nuda, Mojžíši!“
„Mohammed, miloval knížku, pohrdal komiksem.“
Ano, pobavme se o výhrůžkách smrtí.
Dostáváme jich hodně.
Svojí rodině jsem poradil vypnout telefon,
protože takových výhrůžek dostáváme desetitisíce.
A to neříkám proto, že se chvástám, nebo čekám soucit.
Nejsem ničí oběť ani hrdina.
A Indové si z trestu smrti stejně nic nedělají.
Když vyhrožujete americké rodině, berou to osobně.
Indové se na vás podívají, a teď to přeložím.
Můžete se podívat na Inda a říct mu: „Já…
Překlad: „Zabiju tvýho otce a vypiju jeho krev.“
Tohle můžete Indovi říct napřímo a on řekne: „Tak jo!
Ukaž.
Ale ne v úterky. To nejíme maso…“
Během 72 hodin se na platformách připojí na 1,8 milionů sledujících
ve věku 18 až 25 let.
Mám to nejmladší, největší, nejprogresivnější
a kurva nejstupidnější publikum vůbec.
Mám vás tady? Osmnáct až 25, zařvěte.
Proč? Vy kreténi?
Vaše peníze se mi líbí…
ale připadám si kvůli vám jako strýček pedo na diskošce.
Vůbec netuší. „A co je to diskoška?
To je nějaká bolest zad?“ Ne!
Tam si to vaši rodiče navzájem udělali.
Všichni na to: „Jsme s tebou, Vire.
Je to hnutí.“ „Ne, to není!“
Druhou rukou jíte nudle, který vám uvařila máma.
To není hnutí.
Snažíme se být jednotní tím,
že se na sociálních sítích chováme jak zvířata.
Protože tohle se z nás stává. Viděli jste někdy lva řvát?
Co se stane? Zbytek smečky…
To je retweet!
Vystartoval po vás někdy pakůň?
Ani neví, proti čemu vyráží,
koho pronásledují, ale vystartují.
To je hashtag.
Viděli jste, jak si ptáci povídají?
Jeden vzlítne… druhej přistává.
Stejný zvuk, jiný pohyb. To je Tik Tok.
Pro ně to možná zní víc cool. My možná slyšíme…
A v ptačí řeči je to něco jako…
Ten song miluju.
Pokaždé, když si ho v duchu zpívám, zemře jeden influencer.
Myslím, že by vaše generace mohla zachránit svět.
Jste emočně naprosto nepropustní.
Musíte zveřejnit jakýkoliv zážitek i jeho průběh
a získat za něj uznání dřív, než ho zažijete.
Co ale chci říct, je, že nejste emočně zatížení.
Netáhnete žádné břemeno.
Jen se projevujete.
Ucítíte v sobě něco nového
a hned si řeknete: „Cítím se jako žena.“
Nejste zatížení. Připojíte se na internet.
A napíšete: „Myslím, že se cítím jako žena.“
Tak starej jsem. Když si myslím, že internet vyluzuje tenhle zvuk.
A někdo na druhé straně světa napíše: „Já se taky cítím jako žena.“
„Tak musíš udělat krok jedna, dva, tři.“
To je výsada a dovednost.
Nepovažujte to za samozřejmost.
My na tyhle rozhovory nikoho neměli.
My měli jen indické rodiče.
Šel jsem ráno do pokoje rodičů a řekl: „Dobré ráno, mami a tati.“
„Myslím…
že se cítím jako žena.“
„Dobře!
A myslíš, že by ses mohl identifikovat jako jedničkářka?
Tu bychom tady rádi přivítali.
Studentku Harvardu. Nás zajímají přijímačky, ne transgender.“
A mě upřímně taky ne.
Výsadou každé generace je rozbít sociální konvence
pomocí rozhovoru.
U vás je to gender. Tak do toho.
Rozbijte je.
Možná to dopadne dobře.
Třeba si ten přechod užijete stejně, jako si vaši rodiče užívali nevěru.
Aha, najednou je nám to nepříjemný, co?
Vy nemáte jasno ve vlastním pohlaví, ale máma s tátou se mají držet zásad.
Vaši rodiče byli spoutáni manželstvím, a tak vytvořili rozvodový průmysl.
Vaši prarodiče byli spoutáni rasou.
A to zase zrušili oni. Tyhle bariéry.
Nemusíme o tom mluvit.
Můžeme předstírat, že vaše babička jezdí každoročně na Jamajku za krevetami.
Proberte se.
V šedesátých letech bylo vašim prarodičům 20.
Vaše babička a váš dědeček se účastnili minimálně jedné orgie.
Tak tomu neříkali.
Říkali, že jsi jdou zahrát deskovky.
Že jdou trénovat na spartakiádu.
Pro mou generaci to byla sexualita.
Naši rodiče s námi takový rozhovor nevedli.
Když mi bylo 13, přišla za mnou máma jako detektiv, který rozluštil záhadu.
Řekla: „Vire, ty nemáš holku.
Ženy se s tebou nebaví.
Jestli jsi gay, řekni to rovnou, zajdeme k doktorovi a napravíme tě.“
„Mami, nejsem gay, jenom loser.“
To jsou ty protiklady, ne?
Protože gayové to vyhráli. Jsou o level výš.
Můj kamarád, Šašank. Tak se oblíkáme my a takhle on.
Takhle jíme my a takhle on. Má i lepší sny.
Spí a usmívá se.
Probudí se, ptám se ho: „O čem se ti zdálo?“
„O sorbetu.“
„O sorbetu?
Dokonce i sny máš bez laktózy a jíš jak vyšší střední třída.“
Mně…
Mně se nikdy o sorbetu nezdálo.
Já jen celej život sním o čokoládě Toblerone.
A ve snu tu Toblerone nemůžu polknout.
Zasekne se mi tam.
Ten vtip má pokaždé stejnou reakci.
A ani nevím proč.
Jestli tím, že je to obrat.
Nebo kvůli tvaru té čokolády.
Protože to chvíli zabere, že jo?
Snažíte se nacpat trojúhelník do kruhu.
Takový já mám sny.
A takhle chci využívat svou platformu.
Ale…
I já jsem byl sexuálně zvídavý.
Když mi bylo 13, líbal jsem se s klukem. Zkusil jsem to.
A za…
A za pět minut jsme věděli, že to není nic pro nás.
Nebylo to špatný, ale ani to nebylo ono. Chápete?
Nikdy jsme o tom nemluvili. Většina lidí mojí generace ne,
protože jsme studovali vědu na veřejné škole Delhi!
A tam nás učili, že všechny experimenty musí vyjít!
Takže z mého pohledu nejsem hetero.
V gay přijímačkách jsem propadl.
Maturitu jsem udělal, ale tady jsem vyletěl.
Ale můj první polibek byl s klukem, co byl hetero.
Ano, dámy, vím, jak se cítíte.
Každý se upisuje k něčemu jinýmu.
Vy k líbání. My se upisujem k objevování.
Jako by byl vnitřek mých úst Země a on věřil, že je plochá.
Říkám mu: „Nechceš kroužit kolem dokola?“
A on na to: „Ne, půjdu stejným směrem, dokud nenarazím na konec.“
Podívejte, jak je to všem nepříjemný.
Promiň, Ameriko, urážím tu heterosexuální muže?
To jsou pravidla komedie, která jste si na západě nastavili, ne?
Vždycky si utahujte jen z těch, kteří jsou výš postavení než vy.
To je měření ega.
Nikdy si nedělejte srandu z lidí, co jsou níž postavení než vy.
Tomu se říká shazování.
Už jste o tom slyšeli?
To je klasická hovadina ze západu.
Protože na Západě je vaše výsada konzistentní.
V Indii se mění.
Nahoru a dolů jako pírko poletující ve větru.
V jedné chvíli jste Forrest Gump a v další Laal Singh Chaddha.
Nahoru, dolů, nahoru, dolů!
Navíc si upřímně myslím, že na západě zmíníte
vlastní privilegium dřív, než to za vás udělá někdo jiný,
abyste si pak v tichosti mohli to vlastní privilegium užívat.
Někteří z vás vypadají zmateně. A běloši ví, o čem mluvím.
Jakmile přidáte do rozhovoru jen náznak privilegia, je to v háji.
Tak mi povězte.
Mohl si bych já, snědý muž z Indie, utahovat z Ivanky Trumpové?
Je to měření ega?
Je to povolený? A co tohle?
Co kdyby měla Ivanka dítě s muslimským uprchlíkem ze Sýrie?
Všechno je možné. Láska je láska.
Mohl bych si z dítěte utahovat?
Vy slaboši jedni!
No tak. Muslimské uprchlické mimino Trump je úžasný.
Jen…
Jen si ho představte.
Inzamam-ul-Trump. Představte si ho.
Sice nevím, proč má metr padesát.
Ale není to moje věc. Myslete na to děcko.
Vlastní na Manhattanu 75 budov, ale nemá vlast. No tak!
Vím, vím. Nepříjemný téma.
Zkusíme něco jinýho.
Vladimir Putin. Mohl bych si utahovat z Putina?
Tak to okořeníme. Co kdyby měl Vladimír Putin alopecii?
Mysleli jste, že Jada je jedinou holohlavou diktátorkou?
Je smutný, jak sedí v Kremlu a drbe se na hlavě.
Tam mu pšenka nepokvete.
Prosím, nezakazujte mě. Omlouvám se.
Prosím. Já nechci, aby mě zrušili.
To by mi narušilo pobyt za mřížemi.
Velká stížnost na komiky ze západu.
Potkal jsem amerického komika.
A on povídá: „Vire, kultura rušení je zlo.“
Další den se na mě sesypal dav! Dav! Na Twitteru!
Tak jo.
Je to jako říct čerstvě vykastrovanýmu, že tě svědí koule.
Ten nejotravnější článek, který jsem na západě četl, byl:
„Proč indické komedie nepřitlačí na pilu?“
Fakt? Protože tu pilu máme nad hlavou.
Lidem hrozí soudy.
Chodí jim obsílky, kdy se mají dostavit.
Proto točíme bezpečné filmy.
Točíme bezpečné filmy, ve kterých Indie vždycky porazí Pákistán.
Je jedno v čem.
V bitce, kriketu, dýchání, v Uno! Vždycky vyhrajeme.
- A ty filmy milujem, ne? - Jo!
A v zahraničí točíme hezké rodinné filmy.
Třeba sitcomy o jihoasijských rodinách.
Jak skvěle vychází se svými sousedy.
A víte, co dělají večer?
Sledují bollywoodské filmy o sousedských přestřelkách.
Ale jsou tak konzervativní.
Ano. Žijí v zahraničí.
Tam žije konzervativní část Indie.
V zahraničí.
Pokud chcete, aby si vaše děti udržely panenství a panictví do 25,
vychovejte je v New Jersey, ne v Novém Dillí.
Vím, že to bolí, ale je to tak. Mýlím se snad?
Ne!
Je tu někdo vychovaný indickými rodiči v cizině?
Druhá generace. Ozvěte se.
Indičtí rodiče. Říkám vám to s respektem.
Verze vašich rodičů o Indii není skutečná.
Je archaická a vyhynulá.
To samé platí o vašem pojetí indické popkultury.
Indie, ve které všichni chodí takhle…
Mluvíme tak doma?
Ne!
Nikdo z Indů tady takhle nemluví.
Víte, co to je? Americkej přízvuk.
Přijďte domů. No tak!
Přijďte domů a zažijte moderní Indii v celém tom našem chaosu
a v jeho nekonečné kráse. Pojďte domů.
A jestli domů nepojedete, tak nás ze zahraničí nepoučujte,
co znamená být Indem.
Jak říká každý Bombajec, kterýho znám:
„Postav se mi, nebo táhni do hajzlu.“
Přeložím vám to, nebojte.
Ale v angličtině to nevyzní tak dobře.
Tu odpověď jste v hindštině slyšeli, ne?
Bylo to asi takový…
Ale v angličtině to doslova znamená:
„Běž na pole nebo si to strč do prdele.“
Není to ono.
Je to taky specifická životní volba.
Já…
sice nevím, v jaké situaci se nacházíte…
ale to jsou jediné dvě možnosti, co máte.
Ani nevím, o jaký pole se jedná.
O bitevní pole?
Kde se dva kluci baví: „Tak co, hoši?“
„Je načase…
bojovat za náš stát a naši zem.“
„Teď zajdem na to pole
a jestli se chtějí bít, tak kurva,
přesně takovou bitku dostanou.“
„Jdeš se mnou?“
„Ne, dobrý.
Radši si strčím něco do prdele.“
Nevím.
Nebo je to u běhu, při běhu dvou maratonců,
kteří si říkají:
„Na tenhle moment se připravujem celej život.
Vydáme se na pole
a získáme pro Nigérii zlatou medaili.
Jdeš do toho se mnou?“
„Už jsem docela unavenej.
Strčím si jen něco do prdele.“
Anebo je to americký farmářský pole.
Kde se baví dva farmáři: „Jime…
je tu spousta kukuřice.
Možná je načase vyjít na pole a posekat ji.“
„Ne, Paule!
Jen tu posekám dřevo a strčím si ho do prdele.“
„Proč to tak dlouho trvá?“
„No, trochu jsme teď improvizovali.
Musíme najít konec.“
„Má pravdu.“
„Bez konce to daleko nedotáhnete.“
„Panebože, tak jo.“
„Budu teď počítat od tří do jedné.
A pak se pohnem dál.
Okay, Jime?“
„Okay, Paule.“
„Jsem s tím v poho.“
„Dobře.“
„Da.“
„A ty seš kurva kdo?“
„KGB!“
Tak, zpátky k programu.
Když se tu bavíme o nezdařeným análu, jsou tu nějací rodiče?
Berte to jako přechod.
Je vaší povinností, jakožto rodičů, dětem lhát, aby věřily na zázraky.
Bůh, zoubková víla, sleva na dani. To mají od vás.
Pamatujete si na den, kdy jste se ocitli v reálném světě
a uvědomili si, že jsou vaše rodiče kreténi?
Mně bylo šest.
S tátou jsme byli na balkóně a koukali na hvězdy
a já se ptal: „Tati, co jsou to hvězdy?“
Otec bez mrknutí oka řekl:
„Vire, v nebi je silné světlo.
To světlo lidi oslepovalo.
A tak Bůh vzal černý papír a vložil ho mezi nebe a Zemi.
Pak Bůh vzal pastelku a udělal do papíru spoustu děr.
A to je nebeské světlo.“
A já si říkal, že je můj táta báječnej.
S touhle informací jsem šel na základní školu.
A zjistil, že je otec nejspíš na fetu.
K učitelce jsem se choval dost arogantně.
Řekla nám: „Hvězda je hořící vodíková hmota.“
A já: „To ta kráva jako neslyšela o papíru?“
Ona na to: „Tvůj otec se mýlí.“
„Neberte si mýho otce do huby, jo?“
Klid, klid.
Učitelku bych nikdy nepraštil. Její plat to dělá za mě.
Pamatujete si, jak jste se dotkli cizího těla,
ale neměli jste Instagram, ani neviděli tolik porna,
a to tělo bylo jako zázrak?
Když jsem holce poprvé sundal tričko, bylo mi 16
a věřil jsem…
že když to prso vmáčknu dovnitř, do druhé se zvětší.
Nesmějte se, ona si myslela to samé o mých koulích.
Řekla mi: „Když ji stisknu, nastěhuje se k sousedovi.“
Taková je geopolitika. O tom to celý je.
Vyvinout tlak na menší komunitu.
Vytvořit větší komunitu a způsobit migraci. O tom to je.
Přesně tak.
Honíme se za zázraky a já vám povídám, že existují.
Jen mě na chvíli vyslechněte, New Yorku, New Jersey.
Tenhle…
Mikrofon je zázrak. Poslouchejte.
Mikrofon vynalezli přes 144 lety.
Změnil svět víc než jakýkoliv člověk.
Mikrofon odstartoval druhou světovou.
Mikrofon osvobodil černochy. Mikrofon utlačoval židy.
Na zemi jsou místa, kde dává prostor
velkým lidem mluvit o malých věcech.
V mojí části světa dává prostor malým lidem mluvit o velkých věcech.
Důvodem, proč jsem neustále v maléru…
je ten, že jsem přišel na moc tohohle mikrofonu, když mi bylo osm.
Dnes bych vám ten příběh rád pověděl.
Chtěli byste ho slyšet?
Chodil jsem na debilní základku, kdy se děly divný věci.
Násilí je zcela zásadní součástí indického vzdělávacího systému.
Indové, mlátili nás?
Ano!
- Používali pomůcky? - Ano!
Kriketovými pálkami, hry Commonwealthu na šikanu. Jinak to nejde říct.
Jednou mě dvě hodiny mlátili tenisovou pálkou.
Víte, jakou míru dovednosti a přesnosti to vyžaduje?
I ta oběť si řekne: „To je působivý. Pokračuj, prosím.
Druhou stranou. Líbí se mi to loupání kůže.“
Ve škole nás mlátili tak moc, že si z ní nic nepamatujem.
Všichni Indové si pamatují jedinou nepotřebnou rovnici
a ukázalo se, že je to metafora života.
Z nějakého důvodu si každý Ind pamatuje,
že (a + b) na druhou…
Připraveni?
Nádech.
- Se rovná… - Ještě ne.
Jako bych zažíval matematický monzun.
Počkáte snad na mě.
Tak jo.
(a + b) na druhou rovná se
a na druhou + b na druhou…
… plus 2ab.
Proč si tu kravinu pamatujem?
Na Zemi žijí tři typy lidí.
Ti, kteří tuší, co je 2ab.
Ti, kteří na 2ab zapomněli.
A ti, co si myslí, že 2ab je kouzlo.
Ten třetí typ… Ani nemůžu…
To, co si zažijete ve škole, se s vámi potáhne do konce života.
- Ano. - Sexuálně?
Kašlete na mě. Zklamali jste.
Můžu vám povědět sexuální příběh?
Muchluju se s holkou.
A ptám se jí: „Co máš ráda?“
A ona mi řekne: „Škrť mě, Vire.“
A já na to: „Ne!“
A ona: „To je můj fetiš. Chci, abys mě škrtil.“
A já na to: „Ne je ne!“
A ona na to: „To seš takovej cíťa?“
Já na to: „Ne, jsem slavnej!“
A ona na povídá: „Dávám ti svolení mě škrtit.“
Tak říkám, fajn.
O tři týdny později, právníci sepsali návrh dohody o mlčenlivosti,
a notář na to dal razítko.
A ona: „Teď přichází tvoje chvíle.“ A já…
I pro chlapa je to děsivý.
Pobízí mě: „Buď chlap!“
A já si říkám: „Fajn!
Líbí se vám to, paní Patelová?“
A ona: „Kdo je sakra paní Patelová?“
„Moje učitelka matiky z devítky.“
Ptá se mě: „Tohle tě vzrušuje?“
„Ne, jde o spravedlnost. Ale ty se udělej, madam.“
Čtrnáct dní v kuse mě jeden spolužák bil hokejkou.
Nechci ho jmenovat.
Nechci žádný právní opletačky. Byl to Mohit Singhal…
Ve škole probíhala nějaká debata. Ten kluk byl o deset let starší než já.
Pamatuju si, že vyšel na pódium a svůj proslov začal vtipem.
Vtip zněl následovně.
„Dobrý večer všem.
Procházíte džunglí a narazíte na lva.
Co to pro vás znamená?
Že máte utéct.“
Pořád neumím vysvětlit, proč jsem zvedl ruku.
Šel jsem na pódium a položil mu otázku.
A pamatuju si, že jsem držel ten mikrofon a cítil něco,
co jsem nikdy dřív necítil.
Sílu.
Nemohl jsem sedět, ale najednou jsem mohl stát.
Koukal jsem na toho kluka, o deset let staršího,
a viděl něco, co dřív ne. Strach.
A to mě povzbudilo.
Říkejte tomu odvaha, nebo jak chcete.
A najednou povídám… „Chtěl bych něco říct...
Mohite Singhale…
jestli se procházíš džunglí,
a narazíš na lva, tak neutíkáš, ale umřeš, ty debile.“
Ta škola se začala tak smát. Panebože, jak ti se smáli.
A tehdy jsem se naučil to nejdůležitější.
Že slova mají moc.
Slova způsobují a ukončují násilí. Slova jsou památná.
Když jsem šel ten večer na večeři, byl jsem přešťastnej.
A někdo vyskočil z křoví a zatáhl mě tam.
Byl to Mohit Singhal.
A řekl: „Co to pro tebe znamená?“
A já na to: „Že umřu.“
Mlátil mě další dvě hodiny, ale úšklebek z mý tváře smazat nedokázal.
Pamatuju si, že jsem ležel na zemi, nekontrolovatelně krvácel, smál se
a věděl, že tohle si zasloužím.
„Je to sranda.
Z toho by se dalo udělat spoustu vtipů. Myslím, že se mi tu líbí.
Patřím na podlahu. Podlaha je můj domov.“
A přísahám Bohu, že tohle je svoboda.
Je! Je to svoboda, na kterou myslím,
kterou jsem posedlý na letu v Air India…
z Newarku do Bombaje.
Letuška z Air India mi nabídne sklenici ginu.
Odmítnu. Povídá: „Pane Dasi, pojďte se mnou.“
Vezme mě do přední sekce.
V tichosti spícího letadla
mě ta stařenka obejme a já začnu brečet.
A začne mě uklidňovat jako profesionálka.
Jako by se to na Air India dělo denně.
Asi když lidi ochutnají nevegetariánský jídlo.
A říká mi: „Viděla jsem to video. Bylo skvělý.
Ať se stane cokoliv, mějte hlavu zdviženou, synku.
Vím, čím si procházíte.“
A já jí říkám: „S veškerou úctou, paní…
nemyslím, že víte.“
A ona na to: „Ale no tak, nemyslíte, že máme oba stejnou práci?
Oba jen obsluhujeme naštvaný chlapy.“
Občas to jediné, co potřebujete, je paní z Air India.
New Yorku, nejsem arogantní.
Vím, že jsou někteří naštvaní. Chápu.
Milují svoji vlast a nikomu to nezazlívám.
Milujete svoji vlast?
Většina z nich miluje svoji vlast.
Zbytek jsou nacionalisti, ale…
k tomu se dostanem.
V každé zemi jsou patrioti a nacionalisti.
Patrioti milují svoji zemi a něco pro ni dělají.
Nacionalisti milují jen sami sebe, zakládají svoje kulty
a používají svoji vlast k propagaci.
Je to narcismus s vlajkou.
Nedovolte nikomu, aby vám diktoval, jak milovat svou vlast.
Tohle je možná informace,
kterou zanedlouho řeknete na večírku a budete ji vydávat za vlastní.
To je dobrý, ale když budete v nebezpečí,
a někdo vás začne mlátit a ptát se: „Kde ses tu kravinu naučil?“
Pamatujte, že se jmenuju Aziz Ansari, jasný?
Nebo Hasan Minhadž.
Stejnej pas.
Dorazili jsme do Bombaje opilí ginem. Dobrá práce, madam.
Na letišti na nás čeká 200 fotografů.
Ani zdaleka nejsem tak slavný.
V tichosti nás doprovází přes letiště.
Deset dní na nás v tichosti čekají před domem.
Je tam ticho.
Za deset dní zavolám svým právníkům a řeknu: „Jsme v pohodě?“
A oni: „Jasný, jsme bohatý jak hovado.“ A já na to: „Ne vy! Jsem já v poho?“
A oni: „Vire, tohle jsou policejní případy.
Policie rozhodne, jestli z nich udělají obvinění, nebo ne.“
Táhlo se to celých 35 dní.
V sedmi policejních stanicích v Indii,
v sedmi různých městech…
policie zkoumala moje video.
Všichni do jednoho tvrdí: „To není problém.
Souhlasíme s ním. Neobviníme ho.“
Já…
A je to docela ohromný, když se nad tím zamyslíte.
Komici nejsou odvážní.
Policie! Ta je aspoň odvážná!
V noci, kdy mě vlastní země prohlásila za teroristu…
jsem byl nominován na cenu Emmy.
Byl jsem…
Byl jsem v New Yorku na cenách Emmy za show Vir Das: For India,
ze které se stal soudní spor.
Během chůze po červeném koberci jich bylo o sedm víc.
Tak jsem se tvářil, že nic. A na červeném koberci:
„Vire, jaké to je být v Americe?“
A já na to: „No, je moc fajn, že nejsem v Indii.“
Rád jsem vycestoval.
„Myslíte si, že lidé ve vaší domovině mají radost?“
„No, v klidu nejsou.“
„Co řeknete, pokud vyhrajete?“
Pomoc? Já nevím!
Jen si pamatuju, že jsem se hrozně styděl.
„Bože, prosím, nenech mě vyhrát. Nasere je to, prosím.“
„Nenech mě vyhrát. Nasere je to.“
A pak jsem nevyhrál a nasralo to mě.
Prohrál jsem s tou francouzskou show,
takoví velcí Francouzi, kteří tam napochodovali
a slyšeli, co se mi stalo.
Přišli za mnou. „Slyšeli jsme, co se stalo.
To musí být stresující.
Hele, spousta z nás bude mít večer sex.
Jste pohledný muž. Můžete se přidat.
Ulevíme vám od stresu.“
A já na to: „To budete mít orgii na oslavu Emmy?“
On na to: „Ne, tak je pondělí…“
Já mu povídám: „Děkuju za nabídku, pane,
ale kdyby mě načapali, ty titulky by nevypadaly dobře.“
„Vir Das ostrakizován a zprzněn dvěma různými zeměmi.“
Ze všech stran.
Říká mi: „Rozumím, ale jestli nechcete,
vedle je pole.“
Pokaždé, když mě nominují, něco se posere.
Před deseti lety jsem byl nominovaný na cenu Filmfare.
Vaše ironická odezva je zcela na místě.
Tyhle ceny jsou vyhlášený.
Je to něco jako Oscar.
Ale za Oscara zaplatíte víc.
Nikdy jsem tam nebyl.
Tak mi z Filmfare poslali vstupenky, které si nalepíte dovnitř do auta.
Na vstupenkách bylo napsáno V-V-V-VIP.
Přesně takhle, VVVVIP!
Nikdy jsem tam nebyl, tak jsem ji strčil za stěrač.
Jsem na dálnici Western Express.
A koutkem oka vidím, jak moje VIP vstupenka
odlítává někam pryč.
Jak jsem říkal, indická privilegia
jsou velmi nestálá.
Uvízl jsem před branami Filmcity a snažil se přesvědčit
ochranku, že jsem filmový herec.
A přísahám bohu, že se na mě podíval a řekl:
„Pokud jste vy herec, jsem herec i já.“
Tak jsem strávil další hodinu přesvědčováním ochranky,
že on by mohl být filmovým hercem.
A on na to: „Ne, pane, když můžu být herec já,
můžete být herec i vy.“
A on: „Co?“ A já: „Co?“
A šel jsem dovnitř. Jsem Jedi.
Když jsem dorazil na ceny Filmfare, řekli mi, že můj producent, Aamir Khan,
tyhle ceny bojkotoval.
Že neodevzdal žádnou nahrávku,
kterou by mohli ukázat při mé nominaci.
Jo!
Američani, vy neuvidíte, jak herci vypadají,
ale jsou velmi talentovaní.
A svoje nominace si zaslouží.
Světla potemní. A ozve se: „A teď
vám představíme nominace za nejlepšího herce ve vedlejší roli
tady v Manikchand Pan Pasand…
s našimi sponzory, cestovkou Expedia, vlasovou péčí Sunsilk,
kosmetikou, L'Oréal, sponzorem sponzora Shaadi.com,
sponzorem herpes virů, ceny Durex Filmfare…
za film Zindagi Na Milegi Dobara, Farhan Akhtar.“
A pak se objeví 20sekundový klip muže hrajícího přes dvě obrazovky.
Za film Zindagi Na Milegi Dobara, Abhay Deol.
A pak se objeví 20sekundový klip muže hrajícího přes dvě obrazovky.
A za film Delhi Belly, Vir Das.
A pasová fotografie!
A fotku tam nechají celých 20 sekund.
V naprostým tichu!
A 20 sekund ticha v živé show je naprostej horor, vy zasraní…
Připadalo mi to, jako bych umřel.
To byla moje chvíle in memoriam.
Všichni byli smutní a tak.
Všichni vstali a říkali: „Panebože, umřel tak mladý.
Kdo to je?“
Pak na mě namířili kamerou. Nevěděl jsem, co dělat.
Tak jsem truchlil i já. „Mrtvej, mrtvej, mrtvej.“
Mrtvej zatím není. Zabije se až dneska večer.
Ten večer jsem na to myslel. A myslel jsem na to i během cen Emmy.
Podívejte.
Nepřál bych si…
abyste zklamali vlastní zem kvůli mému nejhoršímu nepříteli.
To bych nerad.
A…
A to mi bylo jasné ten den, a i teď, když před vámi stojím.
Kdybych vytvořil svět, ve kterém
bych se nemohl dotknout mikrofonu, neměl bych pro co žít.
Pamauju si, že…
Byl jsem v hezkým newyorským hotelu The Beekman a každé patro…
bylo vykrojené s výhledem do lobby
a já stál na svém patře a říkal si:
„Já to tak posral.
Už mě nikdy nepustí… měl bych skočit.
Měl jsem na sobě ten hezký outfit z Emmy…
Můžou mě v tom outfitu najít. Bezva.“
A pak jsem si vzpomněl, že žena spí vedle v pokoji
a to by byl trapnej checkout.
Z hotelu.
I ze života.
Navíc v takovém hotelu v New York City. Kdybych přistál v lobby…
vystrašil bych k smrti minimálně tři země.
Nějaký Brit nebo Britka řekne: „No, máte Netflix?
Pardon, v lobby tu máte mrtvýho Inda.
Co se děje? To zase chtějí nezávislost? Nebo co je?“
Dvě Američanky sedí na baru.
„Angelo, on si tě nezaslouží.
Měla bys ho nechat.“
„Ale život je krátkej, víš?
Běž se projít do lesa. Bude to fajn.“
V lobby je nějaký dítě na Instagramu. A najednou…
Ale říkal jsem si: „Ne, neodejdu v noci.
Pokud odejdu, tak za jasného dne jako chlap.“
Tak si zapálím, podívám se na Boží plán a…
O půlnoci mi zavolali z managementu v Indii.
Každý producent, režisér, filmový studio, místo,
sponzor, klient mi zrušili vystoupení.
A jim řekl: „Já to chápu, ale…
mám k tomu…“
A oni na to: „Vire, nikdo s tebou teď nebude chtít pracovat.
Máš dost sledujících na sociálních sítích, tak možná…“
„Takže jsem teď influencer?
Seru na denní světlo! Jdeme do toho.“
Tak jsem se pustil do toho, s čím začne každý umělec,
když zjistí, že má po kariéře.
Drogy.
Strašně jsem se zhulil. Kouřil jsem trávu.
A pak jsem si vzpomněl, proč nehulím.
Protože mě tráva neuklidňuje. Vzrušuje mě a znervózňuje.
A tohle vzrušení pak nemám rád.
Ty obavy ano, ale…
To je divná kombinace, co?
Tak proto… nadrženej a vyděšenej.
Proto na festivalech neberu drogy…
Nechci na koncertu Coldplay říkat: „Koukejte na ty hvězdy!“
Teď ani nemůžu spáchat sebevraždu, protože pořád myslím na to,
že co když skočím, spadnu, ale neumřu?
Ty jo…
I kdybych umřel, už vidím ten strašnej nekrolog.
„Vir Das byl nalezen nahý, mrtvý, osamělý a vyděšený…
v obrovském hotelovém lobby v New Yorku se středně velkou erekcí.
Měl svůj stand-up až do konce.“
Po dvou měsících si moje rodina zase může zapnout telefony.
Málem explodovaly.
Ale ne v negativním slova smyslu. V pozitivním.
Přicházely miliony a miliony zpráv z celého světa s přáním.
Byly to…
soukromé zprávy.
A pak se vstupenky vyprodaly za pět minut.
Volali i lidi z Bollywoodu a chtěli…
A všude, kam jdete, vás lidi zdraví, dávají najevo vřelost a podporu
a vy se na ně díváte podezíravě a s pohrdáním.
Protože si říkáte: „Kde jste byli, když jsem vás potřeboval?
Když se mi hroutil svět a moje rodina byla pod palbou,
kde jste do prdele byli?
Myslel jsem, že neexistujete!“
A pak…
se vzpamatujete.
Už necítíte sebelítost.
A uvědomíte si…
že zášť se křičí, ale láska cítí.
A je nefér očekávat, že lidi budou křičet lásku.
Měli bychom být vděční, že lidé lásku vůbec cítí,
a pak doufat v to, že vždycky přečká nenávist.
A to není ani z historie. To je prostě Harry Potter.
Ale pokud někdy ucítíte vlnu nenávisti,
nebo že se v tom vaše země plácá, tak já i moje rodina
chceme říct, že láska je vždycky o jednu vrstvu níž.
Jen ji v té temnotě nevidíme.
Musíte vyčkat, až vyjde slunce, ukáže se.
Je jemná, ale ne slabá. Přísahám.
Problém je, že obě hrají synchronně.
Jako bychom přicházeli ze dvou…
Ne, já vtipy neopakuju.
A pak? Pak do toho půjdem zas,
jako by se nic nestalo, ale stalo.
Já truchlil celou svou kariéru. Nikdy jsem nemyslel, že vás zase uvidím.
A teď jsme zase v jedné místnosti.
A je to nečekané požehnání,
za které bych nemohl být vděčnější.
Ale je to jiné. Už nemám co ztratit.
Už nemám koho ohromit.
Už nikdy nebudu mainstream nebo cool. Skončil jsem.
Ale jsem volný.
Jako bychom dlouho žili jen vedle sebe, co?
A + b!
A pak se něco posralo a někdo nás hodil na druhou.
A teď se cítím jako b na druhou
a jen chci, abyste se cítili jako a na druhou.
A cokoliv, co se stane pak, zvuk vašeho smíchu, bude 2ab.
Spolu dokážem zázraky.
Už nikdy neočerním Indii na cizí půdě.
Odteď budu s sebou tahat indickou půdu, kamkoliv se pohnu.
Dnes večer sledujeme vystoupení komika z Bombaje
na skutečném písku z pláže Juhu, se kterým cestuju po světě.
Pokaždé, když jsem si dnes utahoval ze své země,
stál jsem na indické půdě.
Všechno jsem si hezky načasoval.
Nevěříte mi? Podívejte se znova.
Pokaždé mám trapnej rozhovor s celní správou.
Ptají se: „Pane, proč máte v kufru tolik písku?“
„No, to víte. Jsem patriot.“
Ani není tolik aerolinek, které vás nechají projít s kufrem plným písku.
Ale jedna ano!
Nevím, kam se odtud vydám, ale indický písek beru s sebou.
A létáme s Air India, dámy a pánové.
A pokud jste někdy letěli s Emirates,
víte, jaký kompromis to je.
Už jste letěli s Emirates?
Vy možná ne, ale asi je znáte.
Promiňte.
Jen jsem se rozněžnil. Tak to musím napravit.
Určitě jednoho dne poletíte.
Jen tvrdě pracujte.
Nebo se vyspěte tady s těma.
To je dnes můj poslední příběh. Je to velmi privilegovaný příběh.
Ale myslím, že se vám bude zamlouvat.
Tak připraveni?
Letěl jsem s Emirates první třídou.
Sedadla v první třídě jsou exkluzivní. Znáte?
Jdete kolem nich směrem k…
Ta letuška byla ta nejkrásnější žena, jakou jsem kdy viděl.
Přijde ke mně a řekne mi: „Pane Dasi, tam máme sprchu.
Chtěl byste se osprchovat hodinu před přistáním
nebo dvě hodiny před přistáním?“
A já byl tak opojený její krásou, že jsem si myslel, že myslí nás dva spolu.
Řekl jsem: „To je špičková letecká společnost.
Schválilo ji i UNESCO.“
Pak jdete do první třídy. V první třídě mají i koupelnu!
Má velikost bytu! Vašeho bytu, ale i tak…
Dostanete ručník. A svléknete se.
Začal jsem se…
Promiňte, takhle se nesprchuju.
To není bollywoodský film.
Tak to nefunguje.
Vzal jsem si mýdlo a namydlím se…
Co jako?
A co používáte v New Yorku?
- Co se říká? - Napěnit?
Napěnit? Tak napěníme se, madam?
No, s veškerou úctou…
Omlouvám se, nechtěl jsem…
Ale slovo napěnit má nádech jako…
„Jmenuju se Sandíp, ale říkejte mi Sandy.“
Je tam zelené světlo.
To světlo nevidím, protože se sprchuju zády.
Nesprchuju se takhle. Ale tak.
Tak to mám rád.
Jenom já? Nikdo jiný?
A vy, paní? No, prosím.
Nemám rád, když mi voda cáká do obličeje.
Mám rád, když mi stéká po zadku. A vy, madam?
Protože, když jsem…
Omlouvám se. Když jsem vyrůstal, neměli jsme sprchu, jen umyvadlo.
A to mělo horkou a studenou vodu.
Museli jste si teplotu namíchat sami.
Abyste teplotu trefili, museli jste být termálními inženýry.
Byla vždycky o několik stupňů teplejší. Tak co jsme udělali?
Bezpečná poloha. Vezmete si hrnek. Polijete si záda.
Necháte ji stéct po zádech a zchladnout, než vám nateče na varlata.
Tohle je věda!
Voda tekla jen deset minut. A to mi slečna zapomněla říct.
Jak jsem celej namydlenej, kontrolka zčervená a voda se vypne.
A já vypadám jak obláček.
Vycházím ze sprchy, přejdu k umyvadlu
jako maršmeloun.
A začínám se pomalu oplachovat jako ptáček.
Ale nejsem tak vysokej, abych si ho hodil do umyvadla
a ležérně ho opláchl.
Tak teď si musím vzít hrsti vody a různě je nastříkat na sebe.
Ale v celé koupelně je voda.
Stojí všude.
A já rozhodně nebudu ten Ind,
co jim zničil koupelnu.
Takže si nahej kleknu na všechny čtyři a svým jediným ručníkem
vytírám podlahu v koupelně první třídy Emirates.
A vytírám ji dosucha!
A proč? Pro svou vlast!
Nazýváte mě zrádcem?
Stala se ze mě uklízečka!
Říkáte mi otrok? Já jsem taky zametač.
Odvedl jsem výbornou práci.
Pak mě poprosila, abych vytřel i druhou koupelnu.
Řekla: „Pane Dasi, vy teda vypadáte, ale jste v tom opravdu dobrý.“
Říkám jí: „Paní, mám to tu rád. Dalo by se tu dělat spousta vtipů.
Patřím na podlahu. Podlaha je můj domov.“
Jmenuju se Vir Das.
Bylo mi ctí vás dnes bavit.
VÍTEJTE NA PLÁŽI
„PRO WATSONA“
Překlad titulků: Jana Markova