Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
13. novembar 2015.
Mama?
Zdravo, dušo.
Odspavajmo još malo, važi?
Još je veoma rano.
- Zašto je tako svetlo? - Jer nije veoma rano.
Molim?
Sranje.
Previše svetla! Kuda će?
Mama ide na posao, a mi ćemo pajkiti.
Tata!
Ne, to je strava. Rezervisali smo to još u avgustu.
Stavi mu kapi za nos pre vrtića.
Ne trebaju mu. Dobro je.
Tomtom!
Da, dušo, naći ćemo ti Tomtoma.
Pregledao si krevet? -Ne.
Čim te pozovu, sve ostaviš...
Moram, inače će Adil zvati drugu šminkerku.
Znači, Adil odlučuje kad ćemo na odmor?
Tomtom!
Ne vidim ga nigde. On je duh.
Znaš da me više ne bi zvali.
Ali ti si htela na odmor. -Pokrij uši.
I sada sam idem na Korziku u decembru.
Da ga zabavljam non-stop.
Rekao si da želiš češće da budeš s njim.
Naravno da želim. Šta insinuiraš?
Melvil, razgovaram s tvojom majkom.
Neću izdržati ni dva dana.
Da zajedno potražimo Tomtoma, dušo? Može?
Znaš šta? Ne idem. Jednostavno ne idem.
Eto. Ostajemo, otkazujemo sve.
Dobro. Tomtom? Gde je Tomtom?
Evo ga. Melvile, našao sam ga!
Tata je našao Tomtoma! Sjajno! Hvala, tata!
- Reci: "Hvala, tata." - Hvala, tata.
To je Tomtom, super.
Dobro. Razgovaraćemo večeras, važi?
Nećeš biti kod kuće.
Pa-pa, dušo. Prijatan dan.
Važi za oboje, ljubavi moje.
I ne zaboravi kapi!
Sok?
Zdravo.
Melvilov tata. Maksimin tata.
"POLAZAK" ANTOAN LERIS
ČETVRTO POGLAVLJE: LAŽ
VEČERAS: FUDBALSKA UTAKMICA FRANCUSKA-NEMAČKA
Znaš da izdavač nije zvao?
Loš sam. Osećam se kao propalica.
- Ne pričaj tako o mom mužu. - Ne, samo...
Ponovo sam ga pročitao, svodi se na moj mali ego.
Trebalo bi da odustanem.
Pa da!
Slažem se, odlična ideja.
Znaš da su prva poglavlja sjajna. Prestani da se jedeš.
Jadni moj muž, beskoristan, samo je zgodan.
Ipak nisi beskoristan.
Bruno je. -Ne, ne.
Šta? -Neka čeka kao što ja zbog njega čekam.
Čekaj. Vidimo se, dušo. Budi dobar tati.
Volim te. Lepo spavaj.
Ne, prestani.
Čekaćeš me? Neću doći kasno.
Obavezno smrdi na pivo i znoj.
Naravno.
Čekaćeš me?
Vidi, eno je! Pa-pa!
Čekaj, dušo.
Ostani tu.
U mojoj torbi u hodniku! -Šta?
Zaboravila sam ključeve od auta.
Ključeve, tata. Ključeve.
Mamini ključevi. Hvataj!
Lepo se provedi s mojom ženom!
Radije bih spavao s tobom, ali nikada nemaš vremena.
Prijatno veče.
"A za našu bubamaru je vila pripremila nešto drugo:
u tren oka, vratila joj se lepota i dobrota
koju joj je veštica bila ukrala.
'Majko, majko!', poviče Lepotica.
'Postala sam ista kao pre.'"
Lepotica.
Tako je, Lepotica je postala ista kao pre.
"'Draga ćerkice', poviče njena majka..."
Dešam ih koči. Sve ih stavlja u odbranu.
Samo jure i šutiraju, uzalud.
Tako nikada nećeš postati svetski prvak.
Nikada. Ne rizikuju, shvataš?
Možda nije pametno rizikovati s Nemcima.
Da.
Da, u pravu si.
- Ali bar je zabavno... - Laku noć.
"Zdravo, dobro ste oboje? Kod kuće ste?"
"Na sigurnom ste?"
"Da, zašto?"
U tom trenutku, dvojica gledalaca su morala
da podignu ruke da dokažu da nisu naoružani.
Pokrivaju ih naoružani policajci,
jedan puškom, a drugi pištoljem.
NACIONALNI STADION OLAND NA KRIZNOM SASTANKU
Rečeno im je da se polako približe i dokažu da su nenaoružani.
Hvala, Rašide.
Saznajemo da je broj žrtava porastao na 40,
na više mesta, na Nacionalnom stadionu i u samom centru Pariza,
gde je došlo do eksplozija, pucnjave
i talačke krize u koncertnoj dvorani Bataklan u Parizu,
gde se održavao rasprodat koncert...
Dobili ste Elen. Ostavite poruku.
Zdravo, ja sam. Da li je sve u redu?
Molim te, pozovi me čim preslušaš poruku.
Policija je evakuisala. Bila sam s prijateljima preko puta Bataklana.
Bili smo na balkonu kad je počelo.
Neki tip je zapucao. Bilo je bučno.
Kao petarde. Ali kad smo videli tog tipa, znali smo.
Neko je ležao na podu...
Dobili ste Elen. Ostavite...
Ćao, Bruno je...
O talačkoj krizi u Bataklanu s našim specijalnim izveštačem,
ali prvo, Etjen Lenart, imate li podataka o trenutnom broju žrtava?
Dobili ste 112, pomoć hitnih službi.
Molimo vas za strpljenje. Operater će vam se ubrzo javiti.
Zdravo, Aleks je. Kod kuće si? Sve u redu?
Elen je bila u Bataklanu.
Molim?
Hitne službe su na licu mesta. Koliko znamo, napad još traje.
Dobro si? -Zdravo.
Samo su njih dvoje tamo? -Da.
- Ne može da je dobije. - Bruno je. Ostavite poruku...
Zašto se ne javlja?
Hajde, javi se!
Sigurno postoji objašnjenje, Antoane.
- Ako je izašao, i ona je. - Zašto se onda ne javi?
Ko zna? Možda ne može da priča od prevelikog šoka.
Moram da je nađem. Ne mogu samo da čekam.
Zvao si policiju? Pozvaću ih. -Već jesam!
Nova pucnjava u 10. i 11. pariskom arondismanu sada,
u petak veče, dok su mnogi u gradu.
Prema tome, u toj četvrti,
u Bataklanu, odvija se talačka kriza,
a na licu mesta je naš novinar...
Kod brata sam. Pozvaću te.
Daj mi ključeve. Idem.
Ne ideš. Opasno je.
Baš me briga. -Antoane! Ne...
Na Tviteru kažu da ostanemo kod kuće. Šta bi uradio?
Naći ću je.
Ako je ne nađem, naći ću nekog ko će mi pomoći.
Tata?
Mama?
Teta Žili će te vratiti u krevet. Dođi, dušo.
Bruno? -Da?
Gde ste? Jeste li izašli? Čuješ li me?
Dođavola, krvarim.
- Vode me u bolnicu. - Elen je s tobom?
Molim? -Elen je s tobom?
Ne, ne... Bila je pored mene...
I ona je ranjena. Bila je pored mene. Ne znam...
Ali gadno je, vrlo gadno. Ne znam...
Gde je sad? Je li izašla?
Da, da...
Kako je Elen?
Ne bih znao. Ne znam.
Šta? Bruno?
Zdravo, Bruno je...
Prvo sam čula zvuk automatske puške
pa šest-sedam velikih eksplozija, a zatim zaglušujuću tišinu.
Dvadesetak minuta kasnije, pre 20 minuta, bila je još jedna eksplozija
pre te tišine.
Trenutno sam 50 metara od Bataklana,
ali ne vidim da evakuišu ranjene.
To je s druge strane trga, nemoguće je doći do tamo
jer je sve blokirano. Upravo sam razgovarala s posetiteljkom
koja je bila u Bataklanu i rekla nam je
za trojicu terorista...
Možda je moja žena ovde, ali neupisana.
Ako nije na spisku, nije ovde.
Da li biste samo pozvali hitnu? Preklinjem vas.
Nosila je kožnu jaknu i crvenu majicu. Molim vas, recite im to.
Gospodine, drugi čekaju.
Izvinite, pitam za muža...
Izvinite. Mogu li da vam ostavim broj? -Gospodine, molim vas.
Samo trenutak.
Daću vam broj mobilnog. Pozovite me ako... -Ne, gospodine...
Nema smisla. -Molim vas.
Ranjeni su raspoređeni po svim bolnicama.
Najbolje je da odete kući.
Molim vas. -I pozovite dežurnu liniju!
Pet terorista neutralisano je nakon večerašnjih napada u Parizu.
Bilo je najmanje 120 žrtava, od čega 80 u Bataklanu,
gde je izbila talačka kriza...
Policija je upala malo pre 1.00
i trojica terorista ubijena su u Bataklanu.
Jedan od napadača je vikao "Alahu akbar"...
U dvorani Bataklan koja može da primi 1500 osoba.
Hitne službe su stigle.
Kako saznajemo, napad još traje.
I?
Žao mi je, vaša žena nije ni na intenzivnoj.
Plašim se da više ništa ne mogu da učinim.
Šta da radim? -Pokušajte da pozovete dežurnu liniju.
- Već jesam. Ne znaju ništa. - Možda nije još upisana.
Pokušajte ponovo kasnije. Jedino vam oni mogu nešto reći.
Hitna služba, izvolite?
Molim vas. -Samo trenutak, molim.
Proverite u Salpetrijeru. Većina žrtava iz Bataklana je tamo.
Hvala.
Samo pravo, samo pravo.
Dođavola.
Moramo u bolnicu. -Sve je blokirano. Molim vas, vratite se.
Tražimo njegovu ženu. Bila je u Bataklanu.
Slušaj, vraćam se.
Izvinite? -Žao mi je.
Izvinite. Tražim svoju ženu, Elen Leris.
- Pustite nas da prođemo! - Odmah u urgentni.
- Čekamo vas. - Pustite nosila da prođu.
Prostrelna rana metkom. Nivo kome: 4.
Možemo da proverimo u predgrađima.
Možda u Isiju.
Ili Korentin Seltonu.
Ne, moramo kući.
Moram da dam Melvilu flašicu.
To je objava rata.
To je objava rata od terorističke vojske Islamske Države...
Da, nije moguće.
Već sam zvao, nemaju podataka...
Zdravo, Bruno je. Ostavite poruku.
Mogu li da vam ostavim broj da me pozovete?
Na dežurnoj liniji ne znaju.
- Aleks, ne daj da te otkače. - Zvao sam ih. Ne znaju ništa.
Halo, Ani je, Elenina sestra. Upoznali smo se na venčanju.
Ne, ne bulazni. Bio je vrlo ljubazan.
Obasjan mesečevim sjajem, Pjero odgovori:
"Nemam ni pera, legao sam da spavam.
Pitajte komšinicu, mislim da je kod kuće,
jer u njenoj kuhinji gori vatra."
Halo?
Dobro veče.
Svi su još uvek potreseni sinoćnjim strahotama.
Ljudi se ceo dan okupljaju na mestima napada.
Sveće, cveće, poneka reč na papiru...
Veliki šok svuda.
O vozilima koja navodno pripadaju teroristima izveštava,
s mesta događaja, naš reporter.
Ovaj crni klio, koji su ispitali forenzičari,
pronađen je jutros
u 18. pariskom arondismanu, na Trgu Alberta Kana.
Istražitelji su uvereni da ga je vozila jedna grupa terorista.
Klio je unajmio Salah Abedeslam,
terorista koji je još uvek živ i traži ga policija cele Evrope.
U međuvremenu smo saznali više o taktikama terorističkih organizacija.
Unajmili su sobe u Alfortvilu, južno od Pariza,
48 sati pre napada.
Komandosi su diskretno stanovali u kućici
u Bobinju, kod Pariza. Unajmili su je do danas.
Obaveštajna služba rekonstruiše put napadača...
DORUČAK... 10 ML LANENOG ULJA
Dođavola!
Treba ti pomoć, Antoane?
Tata, sladoled!
Obožavam sladoled s jagodom.
Polako, Melvile, polako.
Melvile, jedi, molim te.
Jedi odmah!
Jedi odmah, molim te.
Neću!
Prestani, prestani...
"Jednom davno..."
Nema mame.
Prestani, boli me! Jesi li poludeo?
Slušaj me, slušaj...
Mama ne može da se vrati kući.
Razumeš?
Doživela je nesreću.
Veoma tešku nesreću.
Razumeš?
Sigurno bi rado bila s tobom, ali to nije moguće.
Ne može da se vrati kući.
Ne plači, dušo.
Vidi šta sam ti doneo, vidi.
Hoćeš da vidiš mamu?
Ti i mama. Ti i mama.
Vidiš kako je mama lepa?
Dobro.
Moraš mi malo pomoći.
Prestani, molim te.
Moram da idem, dušo.
Navodno su uhapšeni u Briselu...
Svi naoružani...
Šta on hoće?
Šta hoće?
Želim da budem nasamo s njom ako mogu.
Ne znam...
- Imamo li dovoljno vremena za to? - I mi želimo da je vidimo, Antoane.
Izvinite, jesmo li mi na redu? -Samo trenutak.
Čekamo više od sata. -Ne.
Sata!
Antoane, dođi, molim te. Na redu smo.
Dođi.
Gospodine?
Vreme je.
U petak uveče, oduzeli ste život neverovatnom ljudskom biću,
ljubavi moga života,
majci moga sina,
ali neću vas mrzeti.
Ne znam ko ste niti želim da znam.
Vi ste mrtve duše.
Ako nas je taj Bog u čije ime slepo ubijate stvorio po svojoj slici,
onda mu je svaki metak u telu moje žene naneo bol u srcu.
Zato ne, neću vam pokloniti mržnju,
iako je zaslužujete, ali kad bih odgovorio na mržnju besom,
prepustio bih se neznanju koje vas je načinilo takvima kakvi jeste.
Želite da se bojim, da gledam na svoje sugrađane s nepoverenjem,
da žrtvujem svoju slobodu radi sigurnosti.
Ne može. Igra je završena. Za vas.
Video sam je jutros. Konačno.
Čekao sam danima i noćima.
Bila je...
Lepa kao u petak kad je otišla.
Lepa kao kada sam se ludo zaljubio u nju pre više od dvanaest godina.
Naravno da sam slomljen.
Prepuštam vam tu malu pobedu.
Ali neće trajati.
Znam da će biti s nama svaki dan
i da ćemo se ponovo sresti u raju slobodnih duša
u koji nikada nećete moći da uđete.
Ostali smo sami nas dvojica,
moj sin i ja,
ali jači smo od svih vojski sveta.
Nemam više vremena za vas.
Moram da proverim kako je Melvil koji će se uskoro probuditi.
Popiće svoju flašicu, kao svakog dana,
a zatim ćemo se igrati, kao svakog dana.
I ceo svoj život,
taj dečak će vas užasavati jer će biti srećan i slobodan.
Jer ne,
ni on vas neće mrzeti.
Antoane, jelo!
O ČEMU RAZMIŠLJAŠ?
OBJAVI
NEĆU MRZETI
Kako je veliki!
Ne, ujak. -Ujak?
Ujak! -Dođavola!
Opet ti, Melvile!
Ponovo, ponovo! -Ponovo?
G. Leris?
Da? -Izvinite.
Ovde Pjer Ležandr, novinar Le Monda.
Kasno je, nadam se da vas ne uznemiravam.
Ne, ne.
Pročitao sam vašu objavu na Fejsbuku.
Ne znam jeste li videli, ali podeljena je više od 20.000 puta.
Ne, nisam video.
Vaše reči...
Teško je zamisliti kako ste mogli da ih napišete.
Vrlo hrabro s obzirom na situaciju.
Čujemo li se? -Da.
Naime, hteli bismo da objavimo vaš tekst na sutrašnjoj naslovnoj strani.
Ako pristajete, naravno.
Antoane, nećeš ih mrzeti,
ali zato ćemo te mi voleti!
Plačem dok čitam tvoju objavu...
Divim se tvojoj mudrosti...
Grlim vas obojicu.
Hajde, Melvile. Molim te.
Moramo kući, hajde.
Da te obuče robot?
Oblači te robot!
Hajde.
Primi moje saučešće.
Hvala. -To je stvarno strašno.
Tako mi je žao. Pročitale smo tvoj tekst u Le Mondu.
Mnogo smo razgovarale o tebi i htele bismo da pomognemo.
Da li bi hteo...
Mogle bismo od sada da vam pripremamo jela, na smenu.
Ništa veliko, to je samo čorba. Tikvica, šargarepa i krompir.
Nina je obožava.
Hvala, ali nema potrebe.
Nije problem. Naprotiv, želimo da pomognemo.
Imamo raspored. Danas kuvam ja,
sutra Manon, a u četvrtak Izabel.
Dobro. Hvala.
Stvarno moram da idem.
Čorba! -Čorba.
Hvala.
Vaša žena Elen je u petak izgubila život u Bataklanu.
Danas gostujete u "Frans info" jer ste objavili tekst na Fejsbuku
koji je mnogo puta podeljen.
Obraćate se teroristima rečima: "Neću vas mrzeti."
Kad ste odlučili da im pišete, Antoane?
Pa, to je bilo...
U ponedeljak ujutro sam konačno mogao da vidim Elen
i nisam bio ni svestan
koliko će mi to prijati.
Da je vidim.
Reći sebi...
Izvinite.
Reći sebi da čaura još uvek postoji,
da nas troje i dalje možemo nekako da živimo zajedno
i da će ona uvek biti s nama.
Onda su mi reči samo dolazile.
U tekstu pišete i...
Znam, moramo odabrati sanduk. Trebaju nam dimenzije nadgrobne ploče.
Zvaćeš sutra? -Da.
A Pasi? Pogledaj.
Sivo je, Aleks.
Pogledaj Banjo. Lepo je i zeleno.
Šta kažeš, Antoane?
Monmartr.
Monmartr ne može. Preskupo je.
A Bužival s mamom i tatom?
Šališ se? Bužival? -Šta imaš protiv Buživala?
Ništa, samo...
Nije u Eleninom stilu. Elen je...
Gradska devojka.
Uvek tamo gde je akcija.
Bužival ne, ne...
Moramo da odlučimo.
Imaš li posla, Antoane?
Ideš negde? -Rekao sam da želim Monmartr.
Malena! Pogledaj je.
Preslatka.
To je s karnevala? -Ne!
Takva je otišla u školu!
Svi smo je nagovarali da se presvuče, ali uzalud!
Takva je bila moja devojčica.
Dobro sam.
Mislim da je najteže bilo razmišljati
kako sam je ostavio samu dve noći.
Živu ili mrtvu, ostavio sam je samu, a to je bilo teško prihvatiti.
I dobili ste toliko podrške.
Da, od neznanaca iz celog sveta. Iz Kvebeka, Italije, Brazila...
I SAD-a, gde je Elen živela godinu dana. Bilo je...
Veličanstveno.
Stvarno ne mrzite? Niste besni?
Zabranio sam sebi to.
Naravno, sutra, prekosutra, dan posle,
bes bi mogao da izbije i možda ću
ponekad gledati na svoje sugrađane s nepoverenjem
i plašiti se.
Napisao sam to pismo i da bih sebe sprečio da se prepustim tome.
Ako dozvolim da mi sin odrasta uz ogorčenje koje bi mogao dobiti od mene,
postaće isti kao oni.
Ljudi koji u sebi nose samo mržnju.
Ljudi koji vide samo najmračniju stranu sveta
i ne žele da vide lepote života.
Poput...
Muzike, kulture,
književnosti, filma,
ljubavi, ispijanja vina na terasi...
Dobio sam poruke ljudi koji su mi pisali:
"Ako se protiv ID bori ispijanjem vina na terasi,
bez brige, u tome smo svetski prvaci."
Tako je. I tako ćemo ih pobediti.
Ionako idem samo na glavne kanale, po jedan za svaku zemlju.
CNN, BBC...
Da nije prerano za to?
Nego šta bi trebalo? Da se zatvorim i prospem sebi mozak?
Bolje?
Izvolite.
POZIVAJU SE SVEDOCI
Dobro.
Ovo je za vas. Samo potpišite ovu potvrdu.
LIČNE STVARI ŽRTVE
Izvinite.
Mislim da sam vas videla na televiziji. Vi ste g. Leris?
Gospodine?
Moja prijateljica je bila u Bataklanu.
Hvala vam na tim rečima.
Jesti, jesti...
Da, Melvile, sad ćeš.
Kako je fina čorbica, dušo.
- Dobra je. - Ne! Fuj! Bljak!
Kako fuj, bljak?
- Baš su se potrudile. - Fuj! Bljak!
Hajde, Melvile, bar probaj.
Šta će reći mamine prijateljice? Biće tužne.
Fuj! Bljak!
Baš je dobra. Puna je povrća.
Fuj! Bljak!
Gubi se, gadna čorbo! Bljak! Fuj!
Gubi se, gadna čorbo!
Gadna čorbo! Gadna čorbo!
Bljak, fuj, bljak...
Bićemo srećni, važi?
Srećni.
"Budan si? Moramo da razgovaramo. Dole sam."
Ozbiljno? Budan sam od šest.
Imao sam pet klijenta. Nisam ja kriv što nisu kod kuće. Ko su oni?
Da, zašto?
Ako veličanstvo nije zadovoljno, može preuzeti pakete na pošti.
Samo potpišite ovde, molim vas.
Da, rekao je i da ih mogu sami preuzeti.
Prijatan dan.
Ne, nisam tebi rekao. Zdravo.
Šta mislite zašto je to pismo dirnulo toliko ljudi?
Šta mislim zašto je pismo dirnulo ljude? Pa...
Mislim da je zato što svi želimo da imamo nadu u ovaj svet.
Za mnoge ste junak.
Ne, ne. Nisam.
Običan sam čovek koji se trudi da se nosi sa strašnim gubitkom žene,
majke moga sina, Melvila.
Dobro. Imate li neku poruku za nas i ljude koji vas gledaju?
Imam li poruku? Da... Možda, da...
Zdravo, lepotane. U kraju sam ti.
Gde si? Gde?
Bilo bi dobro da se nađemo. Pozovi me, molim te.
Hajde, pozovi me, važi?
Hitno je.
Slušaj ovo. Marijana iz Nansija, 82 godine:
"Oduvek volim decu
i brinuću o Melvilu tako da možete da radite." Ljubazno.
Bombonjere s likerom. Voliš ih.
- Još bonova za čarape. - Melvile, prestani.
- 21.30 je, trebao je već da zaspi. - Možda na groblju Bužival.
Mari, Elen... -Mama!
I svi ostali...
Potpuno drugačiji, srećni ljudi u tridesetim.
Arhitekte, konobari, umetnici, studenti, advokati.
Svi su na istom mestu uživali...
- Nema ih. - Možda imaš previše poruka.
Ne bi mi zato blokirali račun.
- Čekaj, pritisni ovo. - Sve je blokirano.
Antoane, moramo odabrati sanduk. -Čekaj.
Beli ili neobrađeno drvo.
Mislim da će beli lepo izgledati s ljiljanima.
Kakvim ljiljanima? Ne želim ih.
Poslala sam ti imejl pre dva dana. Sad je prekasno.
Odabrao si haljinu?
Elen za sahranu.
Elen nije volela ljiljane.
Dobro?
A sanduci...
Odvratni su.
Svi.
- Sahrana je za tri dana. - Onda da odložimo.
Izvini, ali nije mi jasno.
Tvoja sestra sve radi, a ti samo stojiš tu i...
Samo? Izgubio sam ženu.
Ne govori mi kako da se ponašam.
A ja sam izgubila sestru, a ona ćerku. Nisi sam u ovome, u redu?
Antoane, svi smo jako potreseni, ali ne možemo se povući.
- Prebrodićemo ovo. - Ne povlačim se.
Povlačiš se. Upravo to radiš.
Trojica kretena u trenerci mi ubiju sestru, a ti filozofiraš na televiziji!
Takav je. -Smiri se.
Radite šta hoćete.
Nisam ja ovo birao.
Samo želim da sačuvam Elen.
Onakvu kakva je bila.
U petak veče, oduzeli ste život neverovatnom ljudskom biću,
ljubavi moga života, majci..."
Izvinite, izvinite. -U redu je.
Da li vam je teleprompter možda previše brz? Uspori ga malo.
Dobro...
U petak veče, oduzeli ste život neverovatnom ljudskom biću,
ljubavi moga života, majci moga sina, ali neću vas mrzeti...
Ali neću vas mrzeti...
Dođavola, neverovatno...
Da li vam je potrebna pauza?
U početku je atmosfera bila super.
Koncert je bio super. Ljudi su uživali, pevali, plesali...
Bilo je ludo.
Elen je bila srećna.
Bila je srećna, uživala u životu i tako glasno pevala da je ubrzo promukla.
Ljudi su mislili da je to deo spektakla ili da neke budale bacaju petarde.
Bili smo vrlo blizu bine, u areni, pored osoblja.
Onda je bend prestao da svira.
Shvatili smo da se nešto dešava. Paničili smo.
Kad smo se okrenuli, zapucali su na publiku.
Stojim tamo s Elen. Vidimo da ljudi padaju.
Nastane stampedo i stisne nas uz binu.
Mislio sam da će nas pregaziti.
Onda su me pogodili u nogu. Ništa nisam osetio.
Nimalo. Valjda mi je bilo prevruće.
Odjednom se sapletem.
Vidim lokve krvi svuda. U potocima.
Tada nisam znao da je sve to krv.
Vidim tipa koji se sakrio ispod mrtvog tela.
Drugi je pokušavao da spase devojku,
reanimirajući je, ali...
Već je dugo bila mrtva.
Bilo je gore nego u hororu.
I taj smrad!
Osetio se znoj, rđa, spaljena plastika.
Mirisalo je na krv.
A Elen...
Elen?
Bila je sve vreme pored mene.
Držao sam je za ruku.
A onda...
Onda?
Onda je...
Umrla mi je u rukama.
Zašto mi nisi sve to ispričao kad sam te zvao?
Dozvolio si da se nadam ceo dan. Zašto?
Zašto? -Ništa nisam mogao.
- Zašto, Bruno? - Ništa nisam mogao.
Nisu prestajali da pucaju. Bio sam tamo dva sata.
Nisam se mrdnuo. Pucali su u sve što se pomeralo.
Žao mi je, žao mi je.
Oprosti mi.
Bila je tako tiha.
Bilo je užasno.
Dušo, kupujemo namirnice za večeru. Ako ne pozoveš, biće riba.
Može? Tri,
dva, jedan...
Riba. -Riba!
Dodaj i malo krompira, molim te. Stižemo odmah.
Dušo, kupujemo namirnice za večeru.
Ako ne pozoveš, biće riba.
Zdravo, Antoane. -Zdravo.
Evo zaliha. Četvrtkom imamo šargarepe i patlidžan.
Doneo si mi posude?
Molim? -Posude za hranu?
Ne? Ne, nema veze.
Možeš ih doneti u ponedeljak? Ne moraš ih prati.
I, Melvile, svidela ti se čorbica?
Ne!
Ne? Nije ti se svidela?
Bljak! Fuj!
Ne sad. Moram da izaberem haljinu.
Zdravo.
Sve je u redu, momčino?
Gde ti je tata?
Antoane, otvori! Dođavola, otvori!
Tu sam.
Šta je s tobom?
Samo biram haljinu.
Jesi li ti normalan? Ne možeš da ostaviš sina samog!
Hvala, dušo.
"Jači smo od svih vojski sveta."
Ti si to rekao.
SNIMAK NAPADA U BATAKLANU
Gde si bila sve ovo vreme? -Molim?
Oni koji su umrli 13. novembra predstavljali su naše vrednosti.
Dužni smo, više nego ikada do sad, da čuvamo te vrednosti.
Nikada se nećemo prepustiti strahu
ni mržnji.
Tata, kupanje!
Šta radiš ovde? Odlazi! Ukvasićeš se. Nemam vremena.
Odlazi, molim te.
Melvile, gde si?
Šta to radiš?
Jesi li lud? Šta si to uradio? Uništio si ih.
Sad su za đubre.
Ćuti, ćuti. Prestani!
Hoćeš li prestati već jednom? Ućuti!
Pozvali ste 112, pomoć hitnih službi.
Molimo vas za strpljenje. Operater će vam se ubrzo javiti.
Oprosti, anđele.
Da, da.
Idemo da vidimo mamu, dušo.
Ne, ne... Ne u baru!
Pogledaj.
Tamo je. Vidiš sve ono cveće?
Evo. Ovde.
Ovde.
Znaš, dušo,
mama ne može više da živi s nama.
Otišla je.
Ne možemo je više videti.
Ali svejedno ostaje s nama. U našim srcima.
Tu.
I ako želimo da joj budemo blizu, možemo da dođemo ovde. Vidiš?
Znaš,
poslednjih dana je sve bilo malo uzburkano.
Ja...
Ja sam kriv. Tata je kriv.
Neće više biti tako, jer sad smo ti i ja tim.
Tim pustolova.
I ako nešto ne bude u redu,
reci mi to.
Uvek ću biti tu za tebe.
Obećavaš?
Drži se, odupire se vetru!
Izdržala je! Idemo dalje!
Ovu.
Ovde.
Ponovo! -Ponovo! Napravimo još jedan.
- Kad će biti slobodan? - Od 1. februara.
Treba srediti par sitnica. To vam odgovara?
Kompostiranje? Kakva gnjavaža!
Svaki drugi dan moram da hodam 300 metara da ispraznim kantu smeća.
Kad je zaključila da je to uzrok svemu, nisam mogao da je razuverim.
Sad želi da sve bude makrobiotičko.
Baš sve.
Ne tuci se, Maksim!
Isečemo povrće na kockice. Čak i žitarice treba zgnječiti.
Imam drugog posla!
Koji je tvoj pristup?
Isključivo Pikardova smrznuta jela.
Blago tebi!
Idemo, Antoane.
Složi ih sve.
Sve? -Da.
Eto.
Dobro.
Hajde.
Ne znam zašto sam došao ovamo.
Život ide dalje, ali...
Ne znam da li to želim.
Elen to želi.
Misliš?
Da. Siguran sam.
Srećan ti rođendan,
srećan ti rođendan,
srećan rođendan, Bruno,
srećan ti rođendan!
VIKEND NA KORZICI
Zašto si, dodođavola, išla tamo?
Sranje, sranje, sranje!
Sve je u redu?
Evo.
Pazi.
Jesti!
Čekaj. Ne pomeraj se.
Čekaj. Ovuda.
Melvile, dođi.
Dođi, idemo!
Hajde! Predriblao sam te.
Ne želiš da se igraš?
Melvile, prestani.
Igraj se negde drugde.
Ulovi me!
Tata! -Hajde!
Ulovi me!
Loptu. -Ne, Melvile.
Rekao sam ne. Bez lopte.
Bravo, dušo. Hajde!
Super! Super! Držim te samo jednom rukom. Vidi!
Bravo! Super!
Dobro je.
Tata? -Da, dušo?
Jedan od napadača u Parizu napokon je uhvaćen.
Nije se odupirao ni pucao na policiju,
ali Belgijanci su ga za svaki slučaj neutralizovali hicem u nogu.
Uhapšena su i ostala četvorica. Operacija...
Hajde, uhvati me!
Idem u more!
Plašiš se?
Hajde, daj mi ruku.
Zar nije lepo?
Vidi kako je bistro.
NE RAZUMEŠ MOJ PREZIR
MEDIATRANSLATIONS