Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
13 ноември 2015 г.
Мамо.
Любов моя. Да поспим още малко.
Още е много рано.
- Защо е толкова светло? - Защото не е рано.
Моля?
По дяволите.
Много е светло. Къде отива?
Мама отива на работа, а ние ще поспим.
Тате.
Досадно е, защото планираме пътуването още от август.
Сложи му капки за нос, преди да го оставиш в яслата.
- Няма нужда от капки, добре е. - Томтом.
Да, миличък. Ще намерим Томтом.
- Провери ли в леглото? - Не.
Обаждат се и захвърляш всичко.
Ако отново откажа на Адил, вече ще търси друга гримьорка.
От Адил ли зависи кога ще отидем на почивка?
- Томтом! - Нямам представа къде е.
Ако им откажа два пъти, вече няма да ме търсят.
- Ти искаше да отидем на почивка. - Запуши си ушите.
А сега ще отида сам в Корсика, и то през декември.
Трябва да го забавлявам нонстоп.
Ти искаше да прекараш повече време с него.
Разбира се, че искам. Какво намекваш?
Мелвил, говоря с майка ти. Ще откача след втория ден.
Искаш ли заедно да потърсим Томтом, миличък?
Знаеш ли какво? Няма да отида. Няма да замина.
Оставаме и ще анулираме резервациите.
Добре. Къде е Томтом?
Тук е. Мелвил, намерих го.
Татко е намерил Томтом! Страхотно! Благодарим, тате.
- Кажи му "благодаря". - Благодаря, тате.
Да, много хубаво.
Ще го обсъдим довечера.
Няма да си тук.
Довиждане, миличък.
Хубав ден, любими. Обичам те.
И не забравяй за капките за нос.
Искаш ли сок?
Здравей.
Таткото на Мелвил. Таткото на Максим.
Началото
Издателят още не ме е потърсил.
Написаното не става. Чувствам се като загубеняк.
- Не говори така за съпруга ми. - Не, аз...
Препрочетох го. Всичко се върти около мен.
- Трябва да се откажа. - Добре.
И аз така мисля. Това е отлична идея.
Първите глави са страхотни. Няма за какво да се притесняваш.
Горкият ми съпруг, който за нищо не става. Добре че е красив.
Явно не си съвсем безполезен.
- Бруно е. - Не, не.
- Какво? - Ще почака. За мен все закъснява.
Почакай. Чао, слънчице. Да слушаш татко.
Обичам те. Сладки сънища.
Не, спри. Изчакай ме. Няма да закъснявам.
Но искам да миришеш на бира и пот.
Разчитай на това.
Ще ме изчакаш ли?
Ето я там. Чао-чао.
Почакай.
Не мърдай.
- В чантата в хола. - Какво?
Забравих ключовете за колата.
Ключовете, тате.
Ключовете на майка ти. Дръж!
Да си прекарате добре с жена ми.
Предпочитам да преспя с теб, но ти си все зает.
Хубава вечер.
"Феята имаше други планове за малката калинка.
За един миг тя откри красотата и добрината,
които вещицата й беше отнела.
"Мамо, мамо!" - викаше Бел.
"Отново съм както преди."
Бел.
Точно така. Бел е станала както преди.
"Милото ми момиче." - промълви щастлива майка й."
Дешамп ги тегли назад. Залага само на защитата.
Ще правят дълги и ненужни пасове.
Така не се става световен шампион.
Не поемат рискове. Безсмислено е.
Не е добра идея да поемат рискове с германците.
Да. Да, така е.
- Но все пак е приятно... - Лека вечер.
И двамата ли сте вкъщи? Добре ли сте?
В безопасност ли сте?
Да, защо?
В този момент още двама зрители са принудени
да вдигнат ръце, за да докажат, че нямат оръжие.
Претърсват ги въоръжени полицаи,
единият - с автомат, а другият - с пистолет.
Полицаите искат от зрителите
да се приближат бавно и да покажат, че не носят оръжие.
Благодаря, Рашид. Информират ни, че броят на жертвите е стигнал 40,
както от нападенията пред "Стад дьо Франс",
така и от тези на няколко централни места в Париж.
Имало е експлозии и престрелки.
В концертна зала "Батаклан" са взети и заложници.
В залата е имало концерт.
Това е телефонът на Елен, оставете съобщение.
Аз съм. Добре ли си?
Моля те, обади се, когато получиш съобщението.
Бях при приятели, които живеят срещу "Батаклан".
Бяхме на терасата, когато всичко започна.
Един започна да стреля. Чу се оглушителен шум, като от пиратки.
Щом го видяхме, разбрахме...
Видях хора на земята.
Това е телефонът на Елен, оставете съобщение.
Бруно е, оставете...
Ще говорим за заложническата криза със специалния ни пратеник.
Първо ще говорим с Етиен Леенхард. Имате ли информация за жертвите?
Добър ден, свързахте се с полицията.
Моля, изчакайте връзка с оператор.
Алекс е. У вас ли си? Добре ли си?
Елен е в "Батаклан".
Моля?
Спешните служби са тук. Доколкото знаем, нападението не е приключило.
- Добре ли си? - Да.
- Само двамата ли бяха? - Само двамата.
- Не се свързвам... - Бруно е, оставете...
Защо не ми вдига?
Хайде, вдигни.
Сигурно има обяснение, Антоан.
Ако той е излязъл и тя е вън, защо не вдига?
Може би не може да говори заради шока.
Трябва да я намеря. Не мога да стоя със скръстени ръце.
- Обади ли се в полицията? - Не спирам да им звъня.
В 10-и и 11-и район на Париж в момента има престрелка.
Петък вечер е, навън има много хора.
Точно там се намира и концертна зала "Батаклан",
където са взети заложници. Имаме кореспондент на място...
У брат ми съм. Добре съм.
- Дай ми ключовете за колата си. - И аз идвам.
Няма да излизате, опасно е.
- Не ми пука, отивам. - Недей, Антоан.
Хората в Туитър пишат да си стоим вкъщи.
- Какво ще направиш? - Ще я намеря.
Ако не успея, ще потърся някого да ми помогне.
Тате?
Мама?
Леля Жюли ще те върне в леглото. Ела, слънчице.
- Бруно? - Да.
Къде сте? Излязохте ли? Чуваш ли ме?
По дяволите, кървя.
- Водят ме в болницата. - Елен с теб ли е?
- Какво? - Елен с теб ли е?
Не, не, беше до мен.
И тя е ранена. Беше до мен. Не мога...
Лошо е. Много е лошо. Не мога...
Къде е тя? Излезе ли?
Да, да.
Как е Елен?
Не знам. Не мога да ти кажа.
Ало? Бруно?
Бруно е, оставете...
Чухме шум от автомат.
Последваха шест или седем експлозии. След това настъпи тишина.
20 минути по-късно беше последната експлозия
преди тишината. Намирам се на 50 м от "Батаклан"
и не виждам евакуацията на жертвите и ранените.
От другата страна на площада съм и не мога да стигна дотам.
Всичко е блокирано. Разговарях със зрителка на концерта.
Тя е била в концертната зала.
Видяла е трима терористи.
Може би не сте я регистрирали още.
Ако не е в списъка, не е тук.
Моля ви, обадете се на регистратурата.
Кажете им, че жена ми носи кожено яке с червен потник.
Моля ви, има други чакащи.
Извинете, госпожо. Търся съпруга си.
- Може ли да ви оставя номера си? - Господине! Почакайте.
- Ще ви оставя номера си, за да... - Моля ви, господине.
- Безсмислено е. - Умолявам ви.
Ранените са пръснати по болниците из Париж.
Най-добре се приберете вкъщи.
- Моля ви. - Звъннете на спешния номер.
Петима терористи са заловени след атентатите в Париж тази нощ.
Жертвите са най-малко 120 души, от които 80 са от "Батаклан".
Това е телефонът на Елен. Оставете съобщение.
Трима терористи са заловени в "Батаклан".
Един от терористите е извикал "Аллах Акбар"...
Концертната зала "Батаклан" е с капацитет 1500 души.
Службите са на място.
По непотвърдена информация атаката продължава.
Е?
Съжалявам, жена ви не е и в реанимацията.
За жалост, не мога да направя нищо повече.
- Какво да правя? - Обадете се на спешния номер.
- Обадих се. Нищо не знаят. - Може още да не е регистрирана.
Потърсете ги по-късно. Само те могат да ви помогнат.
Спешна помощ.
- Моля ви. - Само секунда.
Потърсете в болница "Салпетриер". Повечето ранени са там.
Благодаря ви.
Само направо.
По дяволите.
- Отиваме в болницата. - Пътят е затворен. Обърнете.
Търсим жена му. Беше в "Батаклан".
Веднага се връщам.
Господине!
- Извинете ме. - Съжалявам.
Извинете, търся женя си. Казва се Елен Лерис.
- Направете път. - Към Спешното.
Направете път.
Огнестрелна рана. Куршумът е още вътре.
Да проверим в предградията.
Може би в Иси.
Или Корентан Селтон.
Да се прибираме.
Мелвил ще се събуди за биберона си.
Това е военен акт,
който беше извършен от терористи на "Ислямска държава".
Не е възможно.
Обадих се, нямат информация.
Бруно е, оставете съобщение след сигнала.
- Може ли да ви оставя номера си? - И те не знаят нищо.
- Не ги оставяй да те размотават. - Обадих се. Не знаят къде е.
Ани е, сестрата на Елен. Срещнахме се на сватбата.
Не, престани.
Ало?
Добър вечер.
Всички са в шок от снощните събития.
Различни хора се събират на местата на атентатите.
Свещи, цветя, писма с послания.
Шокът е неописуем.
Получена е информация за автомобилите на терористите.
Наш репортер е на място.
Това черно рено "Клио", обработено от криминалистите,
е намерено тази сутрин на площад "Албер Кан" в 18-и район.
Разследващите са убедени, че е използвано от една от групите.
Клиото е наето от Салах Абдеслам.
Той е все още жив и се издирва от полицията в цяла Европа.
Междувременно научаваме повече за организацията на терористите.
48 ч. преди атаките са наели стаи в Алфорвил, в южен Париж.
Командирът им е живеел тайно в къща
в предградието Бобини. Били са наети до днес.
Разузнавателните служби проследяват хронологията на организацията.
Закуска: 10 мл ленено масло
По дяволите!
Искаш ли да ти помогна?
Тате.
Тате, сладолед.
Обичам ягодов сладолед.
Спокойно, Мелвил.
Мамо, мамо!
Мамо?
Мелвил, нахрани се.
Започвай да ядеш.
Моля те, нахрани се.
Не.
- Не. Мама! - Престани.
- Мама!
"Имало едно време..."
Мама я няма.
Престани, боли ме! Не може така!
Мелвил!
Чуй ме. Мелвил!
Мама няма да се върне.
Разбираш ли ме?
Тя претърпя инцидент.
Много сериозен инцидент. Разбираш ли ме?
Тя много би искала да бъде при теб, но не е възможно.
Тя не може да се върне.
Не плачи, миличък.
Виж какво ще ти дам.
Искаш ли да видиш мама?
Това сте ти и мама.
Виж колко е красива.
Добре.
Ще ми помогнеш ли?
Моля те, спри.
Тате.
Трябва да тръгвам, миличък.
Изглежда, са ги арестували в Брюксел.
Били въоръжени.
Онзи какво иска?
- Какъв ти е проблемът? - "Гар дьо Лион".
"Гар дьо Лион". Внимавайте със стъпалото.
Бих искал да остана сам с нея, ако нямате нищо против.
Не знам.
- Имаме ли достатъчно време? - И ние искаме да я видим.
- Извинете. Наш ред ли е? - Почакайте.
- Чакаме повече от час. - Не е истина.
Напротив!
Антоан, моля те, ела. Наш ред е.
Ела.
Господине?
Време е.
В петък вечер вие отнехте живота на едно изключително същество.
Любовта на живота ми,
майката на сина ми,
но няма да получите омразата ми.
Не знам кои сте и не искам да знам.
Вие сте мъртви души.
Ако този бог, за когото убивате сляпо, ни е направил по свой образ,
то всеки куршум в тялото на жена ми е ранил неговото.
Няма да ви удостоя с омразата си.
Въпреки че я заслужавате. Но да отговориш на омразата с гняв,
значи да се поддадеш на невежеството, което ви е създало.
Искате да се боя и да гледам подозрително съгражданите си.
Искате да жертвам свободата си за безопасността си.
Загубихте. Край на играта за вас.
Тази сутрин най-после я видях.
Чаках толкова дни и нощи за това.
Тя беше...
... също толкова красива, колкото, когато излезе онази вечер.
Колкото в онзи ден преди 12 г., когато се влюбих до полуда в нея.
Да, съсипан съм от болка.
Признавам ви тази малка победа.
Но тя няма да продължи дълго.
Знам, че тя всеки ден ще бъде с нас.
Знам, че ще се съберем в рая на свободните души,
където вас никога няма да ви допуснат.
Останахме двама.
Аз и синът ми.
Но заедно сме по-силни от всички армии в света.
Нямам повече време за вас.
Ще отида при Мелвил, който ще се събуди от следобеден сън.
Както всеки ден, ще хапне следобедна закуска.
Както всеки ден, ще си играем.
И през целия си живот
това малко момче ще бъде свободно и щастливо въпреки вас.
Защото не,
няма да получите и неговата омраза.
Антоан, храната е готова.
Ето една дълга.
- Не. Чичо. - Чичо ли?
- Чичо! - По дяволите!
Искаш ли още, Мелвил?
- Още, още. - Още ли?
- Ало? - Г-н Лерис?
- Да. - Казвам се Пиер Льожандър.
Журналист съм в "Льо Монд". Знам, че е късно. Дано не ви притеснявам.
Не, не.
Прочетох публикацията ви във Фейсбук.
Не знам дали знаете, но е споделена над 20 000 пъти.
Не, не съм гледал.
Думите, които сте употребили...
Трудно е да си представим човек като вас да напише това.
Стори ни се много смело предвид ситуацията ви.
- Ало? Чувате ли ме? - Да.
Бихме искали да публикуваме текста ви на първа страница утре.
С вашето позволение, разбира се.
Те няма да получат омразата ти, но ти ще получиш обичта ни!
Разплаках се, докато четях написаното.
Впечатлен съм от мъдростта ти. Прегръщам ви силно.
Хайде, Мелвил. Моля те.
Трябва да се прибираме. Хайде.
Искаш ли да направя робота, който те облича?
Аз съм роботът обличвач.
Хайде.
Антоан?
Нашите съболезнования.
- Благодаря. - Наистина е ужасно.
Много съжалявам. Прочетохме текста ти в "Льо Монд".
Много говорихме за ситуацията ти. Ако можем да ти помогнем...
Искате ли...
Решихме, че ще се редуваме да ви приготвяме храна.
Не е нищо особено, само супа с картофи и моркови.
Любима е на Нина.
Благодаря ви, но нямаше нужда.
Няма проблем, бихме искали да помогнем.
Направихме график. Днес е мой ред,
утре ще е Манон, а в четвъртък - Изабел.
Добре. Благодаря.
Наистина трябва да тръгвам.
- А супата? - Да, супата.
Благодаря.
Съпругата ви Елен е загубила живота си в "Батаклан" в петък.
Но тази вечер сте при нас по "Франс Инфо" заради текста си във Фейсбук.
От вчера той обикаля мрежата.
Обръщате се към терористите с думите:
"Няма да получите омразата ми".
Кога решихте да напишете текста?
Случи се...
В понеделник сутрин най-после бях допуснат да видя Елен.
И това ми...
Когато я видях, се почувствах по-добре, отколкото предполагах.
Казах си...
Простете.
Казах си, че пашкулът ни още съществува,
че някак си още можем да живеем тримата заедно,
че тя ще бъде с нас.
От този момент нататък думите дойдоха сами.
В текста говорите също...
Трябва да изберем ковчега и да вземем мерки за надгробната плоча.
- Ще се обадиш ли утре? - Добре.
Може би в "Паси".
Сиво е.
Това е "Баню". Зелено и приветливо е.
Какво мислиш, Антоан?
"Монмартър".
Не може, твърде скъпо е.
Или в "Буживал" при мама и татко.
- Наистина ли? "Буживал"? - Проблем ли има?
Не, но...
Не е в стила на Елен.
Тя беше градско момиче.
Беше в центъра на събитията.
Не, не може да е в "Буживал".
Трябва да вземем решение.
Работа ли имаш, Антоан?
- Или ще ходиш някъде? - Казах какво искам.
Малката ми. Вижте я.
Много е сладка.
- На карнавал ли е? - Не.
Така отиваше на училище.
Опитвахме се да я разубедим, но беше невъзможно.
Тя си беше такава.
Добре съм.
Беше ми най-трудно да приема,
че я бях оставил сама два дни.
Без значение дали беше жива, или умряла. Бях я оставил сама.
Получихте многобройни съобщения в подкрепа.
Получих съобщения от непознати от целия свят -
Италия, Квебек, Бразилия.
Дори от Съединените щати, където Елен беше живяла една година.
Беше невероятно.
Наистина ли не изпитвате омраза или гняв?
Забраних си тези чувства.
Със сигурност утре, вдругиден или след няколко дни
гневът ще се надигне.
Може би ще изпитам недоверие към съгражданите си.
Ще изпитвам страх.
Написах текста, за да си попреча да им се поддам.
Ако оставя сина си да расте, заобиколен от такива чувства,
особено ако идват от мен,
той ще стане досущ като онези хора.
Хора, които в себе си таят единствено омраза.
Хора, които виждат само най-тъмната страна на света.
Хора, които не искат да видят всичко чудесно в света.
Говоря за музиката, за културата,
за литературата, за киното,
за любовта, за това да пиеш по чашка на терасата на бара.
Получих съобщения от хора, които казваха:
"Ако трябва да пием по чашка с приятели, за да победим ИДИЛ,
то спокойно, ние сме шампиони в това".
Така е и ще продължим да сме шампиони в това.
Приех само в основните канали. По един от държава.
CNN, BBC...
Не е ли твърде рано?
Какво би предпочела да правя?
Да се заключа и да си тегля куршума ли?
По-добре ли си?
Заповядайте.
Добре.
Заповядайте. Моля, подпишете тук.
Лични вещи на жертвата
Извинете. Мисля, че ви гледах по телевизията.
Вие ли сте г-н Лерис?
Господине! Приятелката ми беше в "Батаклан".
Благодаря, че намерихте правилните думи.
Храна, храна!
Да, Мелвил. Вечерята идва.
Виж каква вкусна супа.
- Много е вкусна. - Не. Ако. Гадост.
Какви ги говориш?
- Постарали са се. - Гадост. Ако.
Мелвил, поне я опитай.
Майките на приятелите ти ще са много тъжни.
Ако. Гадост.
Много е вкусна. Има много зеленчуци.
Ако. Гадост.
Разкарай се, гадна супа. Гадост.
- Ако. Гадост. - Да, гадост!
Разкарай се, гадна супа.
Браво, тате!
Лоша супа. Лоша супа.
Гадна супа, гадна супа.
Гадост. Ако.
Ще бъдем много щастливи.
Ще бъдем щастливи.
Буден ли си? Трябва да поговорим. Долу съм.
Шегуваш ли се? Станал съм в 6 ч.
Минах през петима клиенти. Не съм виновен, че не са си у тях.
Да, защо?
Ако принцесата не е доволна, да отиде в пощата като всички останали.
Моля, подпишете тук.
Да, той й каза същото. Сама да си го вземе.
Приятен ден. Не, не говоря на теб.
Защо според вас текстът ви е докоснал толкова хора?
Защо според мен текстът е докоснал толкова хора? Ами...
Защото всички искаме да сме обнадеждени за света.
Много хора ви смятат за герой.
Не, не съм такъв.
Аз съм нормален човек, който се бори със загубата на съпругата си,
майката на сина ми Мелвил.
Имате ли послание за хората, които ни гледат?
Дали имам съобщение? Да. Може би.
Здравей, красавецо. В квартала съм.
Къде си? Къде си?
Ще е хубаво да се видим. Моля те, обади ми се.
Обади ми се.
Спешно е.
Чуй. Мариан от Нанси, на 82 г.
Обича децата и иска да се грижи за Мелвил, за да се върнеш на работа.
Мила е.
Бонбони с ликьор. Обичаш ги, нали?
- Има и ваучер за чорапи. - Мелвил, спри.
- 21,30 ч. е, време е да си ляга. - Може би в "Буживал".
- Мари. Елен. - Мама!
И всички останали.
30-годишни хора, различни, но всички усмихнати.
Архитекти, сервитьори, творци, студенти, адвокати.
Всички на едно събитие...
Мама.
- Изтрили са всичко. - Сигурно има много съобщения.
Не е причина да ме блокират.
- Натисни тук. - Блокирана е.
Антоан, трябва да изберем ковчега.
Кой ти харесва повече - белият или естественото дърво?
Белият е хубав и ще си отива с лилиите.
Какви лилии? Не искам лилии.
Преди два дни ти изпратих имейл. Поръчахме ги.
Избра ли рокля?
За Елен, за погребението.
Елен не харесваше лилиите.
Ясно? А ковчегът...
Всички са ужасни. Всички!
- Погребението е след три дни. - Ще го отложим.
Извинете, но не разбирам.
Сестра ти се грижи за всичко, а ти просто...
Просто изгубих съпругата си.
Не ми казвай как да се държа.
Аз загубих сестра си, а тя - дъщеря си. Не си единствен.
Антоан, всички скърбим, но не може да се измъкнеш ей така.
- Ще преодолеем... - Измъквам ли се?
Да, точно това правиш.
Трима нещастници убиха сестра ми,
а ти се показваш по телевизията, за да философстваш.
- Точно това прави. - Успокой се.
Правете каквото искате.
Не съм избрал това.
Искам единствено да запазя Елен.
Такава, каквато беше.
В петък вечер вие отнехте живота на едно изключително същество.
Любовта на живота ми, майката на...
- Съжалявам. - Няма проблем.
Може би аутокюто е твърде бързо. Намали скоростта.
Добре.
В петък вечер вие отнехте живота на едно изключително същество.
Любовта на живота ми, майката на сина ми,
но няма да получите омразата ми.
Но няма да получите омразата ми.
По дяволите! Не може да бъде.
Искате ли да направим почивка?
Атмосферата в началото беше страхотна. Концертът беше супер.
Хората танцуваха, пееха, беше нещо невероятно.
Беше откачено.
Елен беше щастлива.
Много й харесваше.
Пееше толкова силно, че още в самото начало изгуби гласа си.
Всички решиха, че е част от програмата
или че някакви тъпаци хвърлят пиратки.
Бяхме най-отпред пред сцената, до тонколоните.
Групата спря да свири.
Разбрахме, че става нещо. Бяха уплашени.
Обърнахме се, а те стреляха по тълпата.
Бях с Елен, виждахме как хората падат навсякъде около нас.
Тогава тълпата се раздвижи и ни изблъска в сцената.
Реших, че ще ни прегазят.
Уцелиха ме в крака, но не почувствах нищо.
Абсолютно нищо. Сигурно заради адреналина.
Изведнъж се препънах.
По целия под имаше локви кръв. Беше навсякъде.
Отначало не разбирах, че е кръв.
Видях как един се опитва да се скрие под едно тяло.
Друг се опитваше да спаси приятелката си.
Опитваше се да й направи сърдечен масаж, но...
... тя отдавна беше...
Беше по-ужасно от филм на ужасите.
А миризмата...
Миришеше на пот, на ръжда, на изгоряла пластмаса.
Миришеше на кръв.
А Елен?
Елен...
През цялото време беше до мен.
Държах ръката й.
И...
И тя...
... умря в ръцете ми.
Защо не ми го каза по телефона?
Остави ме да се надявам напразно цял ден. Не разбирам.
- Не разбирам. - Нищо не можех да направя.
- Защо? - Нищо не можех да направя.
Не спираха да стрелят. Останах там два часа.
Не помръдвах. Стреляха по всичко, което се движи.
Съжалявам.
Прости ми!
Тя беше толкова тиха.
Беше ужасно.
Скъпи, пазаруваме за вечеря. Ако не се обадиш, ще ядем риба.
Ясно? Три, две, едно...
- Риба. - ... риба.
Сготви картофите, скоро се връщаме.
Скъпи, пазаруваме за вечеря.
Ако не се обадиш, ще ядем риба.
Ясно? Три, две, едно.
Риба! Сготви картофи, скоро се прибираме.
- Здравей, Антоан. - Здравей.
Ето и менюто за днес. Моркови и патладжан.
Донесе ли ми кутиите?
- Кое? - Кутиите за храна.
Не ги ли носиш? Няма проблем.
Ще ги донесеш ли в понеделник? Няма нужда да ги миеш.
Е, Мелвил, хареса ли ти супата?
- Не. - Не? Не беше ли вкусна?
Ако. Гадост.
- Тате. - Не сега. Избирам рокля.
Тате.
Здравей. Добре ли си?
Къде е татко ти?
Антоан!
Антоан, отвори. По дяволите, отвори!
Тук съм.
Какво ти става?
Само избирах рокля.
Да не си откачил? Не може да оставяш сина си сам!
Благодаря, миличка.
"Заедно сме по-силни от всички армии в света."
Ти го каза.
Кадри от атентата в "Батаклан"
- Къде беше през цялото това време? - Моля?
Загиналите на 13 ноември олицетворяваха ценностите ни.
Повече от всякога е нужно да съхраним тези ценности.
Няма да се предадем пред страха,
нито пред омразата.
Тате!
Тате, баня.
Какво търсиш тук? Ще се намокриш. Нямам време.
Моля те, остави ме.
Мелвил, къде си?
Мелвил?
Какво правиш?
Полудя ли? Виж какво направи. Съсипа ги.
- Вече са за боклука! - Мама!
- Млъкни. Спри!
Ще престанеш ли? Млъквай!
Мелвил!
По дяволите!
Свързахте се с полицията.
Моля, изчакайте връзка с оператор.
Съжалявам, ангелче.
Мама!
Да, да. Отиваме да видим мама.
Не, не, не. Не скачай в локвата.
Виж.
Тя е ето там. Виждаш ли цветята?
Ето тук е.
Тук.
Знаеш ли, миличък?
Мама вече не може да живее с нас.
Тя замина.
Вече няма да я виждаме.
Но тя ще остане с нас. В сърцата ни.
Тук.
А когато искаме да сме близо до нея, ще идваме тук.
Виж...
Последните дни бяха много напрегнати.
Вината е моя. Татко е виновен.
Но това ще се промени. Вече сме един отбор.
Отбор приключенци. А ако нещо не е наред,
ще дойдеш и ще ми кажеш.
Винаги ще съм до теб.
Обещавам!
Тя устоява на вятъра!
Устоява! Да продължим!
Ето това.
Горе.
- Още! - Да направим нова.
Мамо?
- Кога ще бъде свободен? - От 1 февруари.
Има нужда от лек ремонт. Устройва ли ви?
Компостът е много сложен.
На всеки два дни ходя по 300 м, за да си изпразня кошчето.
Когато тя реши, че това е смисълът на всичко, не можах да я разубедя.
Сега иска всичко да е макробиотично.
Всичко. Максим, не удряй!
Кълцаме зеленчуците на дребни кубчета, дори трошим овеса.
Имам си и друга работа.
Ти как готвиш?
Предимно замразена храна.
Живот мечта!
Побързай, Антоан.
Смъкваме всичко.
- Всичко ли? - Да.
Готово. Много добре.
Хайде.
Не знам какво търся тук.
Животът продължава, но...
Не знам дали го искам.
Елен би го искала.
Мислиш ли?
Да, сигурен съм.
Честит рожден ден на теб!
Честит рожден ден, Бруно!
Уикенд в Корсика
По дяволите, защо беше там?
По дяволите!
Добре ли сте?
Хайде, идвай.
Ето.
Внимавай.
Храна!
Почакай. Не мърдай.
Почакай. Ела насам.
Спри.
Мелвил, ела насам.
Мелвил, ела.
Хайде. Нали ти харесваше?
Мелвил, хайде.
Не искаш ли да играеш?
Мелвил, спри. Иди да си играеш там.
Хвани ме.
- Тате. - Идваш ли?
Хвани ме!
- Топката. - Не, Мелвил.
Казах, че не може.
Много добре. Браво, слънчице.
Страхотно. Държа те само с една ръка.
Браво. Страхотно.
Браво на теб.
- Тате. - Да.
... за атаката в Париж, е заловен.
Той се е предал без съпротива и без стрелба по полицията.
Белгийските власти не са поели риск и са го ранили в крака.
Още четирима души са заловени. Операцията...
Хайде, хвани ме.
Ще вляза във водата.
Страх ли те е?
Хайде, дай ми ръката си.
Хубаво е във водата.
Виж колко е прозрачна.
НЯМА ДА ПОЛУЧИТЕ ОМРАЗАТА МИ
Превод ВЕЛИНА ТЕРЗИЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО