Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
13. STUDENOG 2015.
Mama?
Bok, dušo.
Odspavajmo još malo, može?
Još je jako rano.
- Zašto je tako svijetlo? - Jer nije jako rano.
Što?
Kvragu.
Previše svjetla! Kamo će?
Mama ide na posao, a mi ćemo spavati.
Tata!
Ne, to je koma. Rezervirali smo to još u kolovozu.
Daj mu kapi za nos prije vrtića.
Ne trebaju mu. Dobro je.
Tomtom!
Da, dušo, naći ćemo ti Tomtoma.
Pregledao si krevet? -Ne.
Čim te nazovu, sve ostaviš...
Moram, inače će Adil zvati drugu vizažisticu.
Dakle, Adil odlučuje kad ćemo na odmor?
Tomtom!
Ne vidim ga nigdje. Duh je.
Znaš da me više ne bi zvali.
Ali ti si htjela na odmor. -Pokrij uši.
I sada sam idem na Korziku u prosincu.
Zabavljati ga neprestano.
Rekao si da želiš češće biti s njim.
Jasno da želim. Što insinuiraš?
Melvil, razgovaram s tvojom majkom.
Neću izdržati ni dva dana.
Da zajedno potražimo Tomtoma, dušo? Može?
Znaš što? Ne idem. Jednostavno ne idem.
Eto. Ostajemo, otkazujemo sve.
Dobro. Tomtom? Gdje je Tomtom?
Evo ga. Melvil, našao sam ga!
Tata je našao Tomtoma! Sjajno! Hvala, tata!
Reci: "Hvala, tata." -Hvala, tata.
To je Tomtom, super.
Dobro. Razgovarat ćemo večeras, može?
Nećeš biti doma.
Pa-pa, dušo. Ugodan dan.
Vrijedi za oboje, ljubavi moje.
I ne zaboravi kapi!
Soka?
Bok.
Melvilov tata. Maximein tata.
"POLAZAK" ANTOINE LEIRIS
ČETVRTO POGLAVLJE: LAŽ
VEČERAS: NOGOMETNA UTAKMICA FRANCUSKA-NJEMAČKA
Znaš da izdavač nije nazvao?
Loš sam. Osjećam se kao propalica.
Ne govori tako o mom mužu. -Ne, samo...
Ponovno sam ga pročitao, svodi se na moj mali ego.
Trebao bih odustati.
Pa da!
Slažem se, odlična ideja.
Znaš da su prva poglavlja sjajna. Prestani se gristi.
Jadni moj muž, niškoristi, samo je zgodan.
Ipak nisi niškoristi.
Bruno je. -Ne, ne.
Što? -Neka čeka kao što ja zbog njega čekam.
Čekaj. Vidimo se, dušo. Budi dobar tati.
Volim te. Lijepo spavaj.
Ne, prestani.
Čekaš me? Neću doći kasno.
Obvezno smrdi na pivo i znoj.
Svakako.
Čekaš me?
Vidi, eno je! Pa-pa!
Čekaj, dušo.
Ostani tu.
U mojoj torbi u hodniku! -Što?
Zaboravila sam ključeve auta.
Ključeve, tata. Ključeve.
Mamini ključevi. Lovi!
Ugodno se zabavi s mojom ženom!
Radije bih spavao s tobom, ali nikada nemaš vremena.
Ugodnu večer.
"A za našu bubamaru vila je pripremila nešto drugo:
u tren oka, vratila joj se ljepota i dobrota
koju joj je vještica bila ukrala.
'Majko, majko!', poviče Ljepotica.
'Postala sam ista kao prije.'"
Ljepotica.
Tako je, Ljepotica je postala ista kao prije.
"'Draga kćerkice', poviče njezina majka..."
Deschamps ih koči. Sve ih stavlja u obranu.
Samo jure i udaraju, uzalud.
Tako nikada nećeš postati svjetski prvak.
Nikada. Ne riskiraju, shvaćaš?
Možda nije pametno riskirati s Nijemcima.
Da.
Da, imaš pravo.
Ali barem je zabavno... -'Noć.
"Bok, dobro ste obojica? Doma ste?"
"Na sigurnom ste?"
"Da, zašto?"
U tom trenutku, dvojica gledatelja morala su
podići ruke da dokažu da nisu naoružani.
Pokrivaju ih naoružani policajci,
jedan puškom, a drugi pištoljem.
NACIONALNI STADION HOLLANDE NA KRIZNOM SASTANKU
Rečeno im je da se polako približe i dokažu da su nenaoružani.
Hvala, Rassid.
Doznajemo da je broj žrtava porastao na 40,
na više mjesta, na Nacionalnom stadionu i u samom središtu Pariza,
gdje je došlo do eksplozija, pucnjave
te talačke krize u koncertnoj dvorani Bataclan u Parizu,
gdje se održavao rasprodani koncert...
Dobili ste Hélène. Ostavite poruku.
Bok, ja sam. Sve u redu?
Molim te, nazovi me čim poslušaš poruku.
Policija je evakuirala. Bila sam s prijateljima preko puta Bataclana.
Bili smo na balkonu kad je počelo.
Neki je tip zapucao. Bilo je bučno.
Kao petarde. No kad smo vidjeli tog tipa, znali smo.
Netko je ležao na podu...
Dobili ste Hélène. Ostavite...
Bok, Bruno je...
O talačkoj krizi u Bataclanu s našim specijalnim dopisnikom,
ali prvo, Etienne Leenhardt, imate li podataka o trenutačnom broju žrtava?
Birali ste 112, pomoć hitnih službi.
Molimo vas za strpljenje. Operater će vam se ubrzo javiti.
Bok, Alex je. Doma si? Sve u redu?
Hélène je bila u Bataclanu.
Što?
Hitne službe su na licu mjesta. Koliko znamo, napad još traje.
Dobro si? -Bok.
Samo su njih dvoje ondje? -Da.
- Ne može je dobiti. - Bruno je. Ostavite poruku...
Zašto se ne javlja?
Daj, javi se!
Sigurno postoji objašnjenje, Antoine.
- Ako je izašao, i ona je. - Zašto se onda ne javi?
Tko zna? Možda ne može razgovarati od prevelikog šoka.
Moram je naći. Ne mogu samo stajati.
Zvao si policiju? Nazvat ću ih. -Već jesam!
Opetovana pucnjava u 10. i 11. pariškom arondismanu sada,
u petak navečer, dok su mnogi u izlasku.
K tomu, u toj četvrti,
u Bataclanu, odvija se talačka kriza,
a na licu mjesta je naš novinar...
Kod brata sam. Nazvat ću te.
Daj mi ključeve. Idem.
Ne ideš. Opasno je.
Briga me. -Antoine! Ne...
Na "Twitteru" kažu da ostanemo doma. Što bi uopće učinio?
Naći ću je.
Ako je ne nađem, naći ću nekog tko će mi pomoći.
Tata?
Mama?
Teta Julie vratit će te u krevet. Dođi, dušo.
Bruno? -Da?
Gdje ste? Jeste li izašli? Čuješ li me?
Kvragu, krvarim.
Vode me u bolnicu. -Hélène je s tobom?
Što? -Hélène je s tobom?
Ne, ne... Bila je pokraj mene...
I ona je ranjena. Bila je pokraj mene. Ne znam...
Ali gadno je, vrlo gadno. Ne znam...
Gdje je sad? Je li izašla?
Da, da...
Kako je Hélène?
Ne bih znao. Ne znam.
Što? Bruno?
Bok, Bruno je...
Prvo sam čula zvuk strojnice
pa šest-sedam velikih eksplozija, a zatim zaglušujuću tišinu.
Dvadesetak minuta poslije, prije 20 minuta, bila je još jedna eksplozija
prije te tišine.
Trenutačno sam 50 metara od Bataclana,
ali ne vidim da evakuiraju ranjene.
To je s druge strane trga, nemoguće je doći onamo
jer je sve blokirano. Upravo sam razgovarala s posjetiteljicom
koja je bila u Bataclanu i rekla nam je
za tri terorista...
Možda je moja žena ovdje, ali neupisana.
Ako nije na popisu, nije ovdje.
Biste li samo nazvali hitnu? Preklinjem vas.
Nosila je kožnatu jaknu i crvenu majicu. Molim vas, recite im to.
Gospodine, drugi čekaju.
Oprostite, pitam za muža...
Oprostite. Mogu li vam ostaviti broj? -Gospodine, molim vas.
Samo trenutak.
Dat ću vam broj mobitela. Nazovite me ako... -Ne, gospodine...
Nema smisla. -Molim vas.
Ranjeni su raspoređeni po svim bolnicama.
Najbolje je da odete kući.
Molim vas. -I nazovite dežurnu liniju!
Pet terorista neutralizirano je nakon večerašnjih napada u Parizu.
Bilo je najmanje 120 žrtava, od čega 80 u Bataclanu,
gdje je izbila talačka kriza...
Policijski prepad odvio se malo prije 1 h
i tri su terorista ubijena u Bataclanu.
Jedan od napadača vikao je "Allahu Akbar"...
U dvorani Bataclan koja može primiti 1500 posjetitelja.
Hitne službe stigle su.
Koliko doznajemo, napad još traje.
I?
Žao mi je, vaša žena nije ni na intenzivnoj.
Bojim se da više ne mogu učiniti.
Što da radim? -Pokušajte nazvati dežurnu liniju.
- Već jesam. Ne znaju ništa. - Možda nije još upisana.
Pokušajte ponovno poslije. Jedino vam oni mogu nešto reći.
Hitna služba, izvolite?
Molim vas. -Samo trenutak, molim.
Provjerite u Salpêtrièreu. Većina žrtava iz Bataclana jest ondje.
Hvala.
Samo ravno, samo ravno.
Kvragu.
Moramo u bolnicu. -Sve je blokirano. Molim vas, vratite se.
Tražimo njegovu ženu. Bila je u Bataclanu.
Čuj, vraćam se.
Oprostite? -Žao mi je.
Oprostite. Tražim svoju ženu, Hélène Leiris.
- Pustite nas da prođemo! - Odmah na hitnu.
Čekamo vas. -Pustite nosila da prođu.
Prostrijelna rana s metkom. Skala kome: 4.
Možemo provjeriti u predgrađima.
Možda u Issyju.
Ili Corentin Celtonu.
Ne, moramo kući.
Moram dati Melvilu bočicu.
To je objava rata.
To je objava rata terorističke vojske, ISIL-a...
Da, nije moguće.
Već sam zvao, nemaju podataka...
Bok, Bruno je. Ostavite poruku.
Mogu li vam ostaviti broj da me nazovete?
Na dežurnoj liniji ne znaju.
- Alex, ne daj im da te otpile. - Zvao sam ih. Ne znaju ništa.
Halo, Annie je, Hélèneina sestra. Upoznali smo se na vjenčanju.
Ne, ne bulazni. Bio je vrlo ljubazan.
Obasjan mjesečevim sjajem, Pierrot odgovori:
"Nemam ni pera, legao sam spavati.
Pitajte susjedu, mislim da je doma
jer u njezinoj kuhinji bukti vatra."
Halo?
Dobra večer.
Svi su još potreseni sinoćnjim strahotama.
Ljudi se cijeli dan okupljaju na svim mjestima napada.
Svijeće, cvijeće, pokoja riječ na papiru...
Veliki šok posvuda.
O vozilima koja navodno pripadaju teroristima izvještava,
s mjesta događaja, naš izvjestitelj.
Ovaj crni "Clio", koji su ispitali forenzičari,
pronađen je jutros
u 18. pariškom arondismanu, na Trgu Albert-Khana.
Istražitelji su uvjereni da ga je vozila jedna skupina terorista.
"Clio" je unajmio Salah Abedeslam,
terorist koji je još na životu i traži ga policija cijele Europe.
U međuvremenu smo doznali više o taktikama terorističkih organizacija.
Unajmili su sobe u Alfortvilleu, južno od Pariza,
48 sati prije napada.
Komandosi su diskretno stanovali u kućici
u Bobignyju, kod Pariza. Unajmili su je do danas.
Obavještajna služba rekonstruira put napadača...
DORUČAK... 10 ML LANENOG ULJA
Kvragu!
Trebaš pomoć, Antoine?
Tata, sladoled!
Obožavam sladoled s jagodom.
Polako, Melvil, polako.
Melvil, jedi, molim te.
Jedi odmah!
Jedi odmah, molim te.
Neću!
Prestani, prestani...
"Jednom davno..."
Nema mame.
Prestani, boli me! Jesi li poludio?
Slušaj me, slušaj...
Mama se ne može vratiti kući.
Shvaćaš li?
Doživjela je nesreću.
Jako tešku nesreću.
Shvaćaš li?
Sigurno bi rado bila s tobom, ali to nije moguće.
Ne može se vratiti kući.
Ne plači, dušo.
Vidi što sam ti donio, vidi.
Hoćeš vidjeti mamu?
Ti i mama. Ti i mama.
Vidiš kako je mama lijepa?
Dobro.
Moraš mi malo pomoći.
Prestani, molim te.
Moram ići, dušo.
Navodno su uhićeni u Bruxellesu...
Svi naoružani...
Što on želi?
Što želiš?
Htio bih biti nasamo s njom ako mogu.
Ne znam...
- Imamo li dovoljno vremena za to? - I mi je želimo vidjeti, Antoine.
Oprostite, jesmo li mi na redu? -Samo trenutak.
Čekamo više od sata. -Ne.
Sata!
Antoine, dođi, molim te. Na redu smo.
Dođi.
Gospodine?
Vrijeme je.
U petak navečer, oduzeli ste život izvanrednom ljudskom biću,
ljubavi moga života,
majci moga sina,
ali neću vas mrziti.
Ne znam tko ste i ne želim znati.
Vi ste mrtve duše.
Ako nas je taj Bog u čije ime slijepo ubijate stvorio na svoju sliku,
onda mu je svaki metak u tijelu moje žene nanio bol u srcu.
Zato, ne, neću vam darovati mržnju,
iako je zaslužujete, ali kad bih odgovorio na mržnju bijesom,
prepustio bih se neznanju koje vas je načinilo takvima kakvi jeste.
Želite da se bojim, da gledam na svoje sugrađane s nepovjerenjem,
da žrtvujem svoju slobodu radi sigurnosti.
Ne može. Igra je završena. Za vas.
Vidio sam je jutros. Napokon.
Čekajući danima i noćima.
Bila je...
Lijepa kao u petak kad je otišla.
Lijepa kao kad sam se ludo zaljubio u nju prije više od dvanaest godina.
Naravno da sam shrvan.
Prepuštam vam tu malu pobjedu.
Ali neće trajati.
Znam da će biti s nama svaki dan
i da ćemo se ponovno sresti u raju slobodnih duša
u koji nikada nećete moći ući.
Ostali smo sami nas dvojica,
moj sin i ja,
ali jači smo od svih vojski svijeta.
Nemam više vremena za vas.
Moram pogledati kako je Melvil koji će se uskoro probuditi.
Popit će svoju bočicu, kao svaki dan,
a zatim ćemo se igrati, kao svaki dan.
I cijeli svoj život,
taj će vas dječačić užasavati jer će biti sretan i slobodan.
Jer, ne,
ni on vas neće mrziti.
Antoine, jelo!
O ČEMU RAZMIŠLJAŠ?
OBJAVI
NEĆU MRZITI
Kako je velik!
Ne, ujak. -Ujak?
Ujak! -Kvragu!
Opet ti, Melvil!
Ponovno, ponovno! -Ponovno?
G. Leiris?
Da? -Oprostite.
Ovdje Pierre Legendre, novinar "Le Mondea".
Kasno je, nadam se da vas ne ometam.
Ne, ne.
Pročitao sam vašu objavu na "Facebooku".
Ne znam jeste li vidjeli, ali podijeljena je više od 20.000 puta.
Ne, nisam pogledao.
Vaše riječi...
Teško je zamisliti kako ste ih mogli napisati.
Čini se vrlo hrabro s obzirom na situaciju.
Čujemo li se? -Da.
Naime, htjeli bismo objaviti vaš tekst na sutrašnjoj naslovnici.
Ako pristajete, jasno.
Antoine, nećeš ih mrziti,
ali zato ćemo te mi voljeti!
Plačem dok čitam tvoju objavu...
Divim se tvojoj mudrosti...
Grlim vas obojicu.
Hajde, Melvil. Molim te.
Moramo kući, hajde.
Da te odjene robot?
Odijeva te robot!
Hajde.
Primi moju sućut.
Hvala. -To je stvarno strašno.
Tako mi je žao. Pročitale smo tvoj tekst u "Le Mondeu".
Puno smo razgovarale o tebi i htjele bismo ti pomoći.
Bi li htio...
Mogle bismo vam odsada mi pripremati jela, na smjene.
Ništa veliko, to je samo juha. Tikvica, mrkva i krumpir.
Nina je obožava.
Hvala, ali nema potrebe.
Nije problem. Naprotiv, želimo pomoći.
Imamo raspored. Danas kuham ja,
sutra Manon, a u četvrtak Isabel.
Dobro. Hvala.
Stvarno moram ići.
Juha! -Juha.
Hvala.
Vaša žena Hélène u petak je izgubila život u Bataclanu.
Danas gostujete u "France Infu" jer ste objavili tekst na "Facebooku"
koji se naširoko dijeli od jučer.
Obraćate se teroristima riječima: "Neću vas mrziti."
Kad ste im odlučili pisati, Antoine?
Pa, to je bilo...
U ponedjeljak ujutro napokon sam mogao vidjeti Hélène
i nisam bio ni svjestan
koliko će mi to goditi.
Vidjeti je.
Reći si...
Oprostite.
Reći si da čahura još postoji,
da nas troje i dalje možemo nekako živjeti zajedno
i da će ona uvijek biti s nama.
Otada su mi riječi samo nadolazile.
U tekstu pišete i...
Znam, moramo odabrati lijes. Trebamo dimenzije nadgrobne ploče.
Nazvat ćeš sutra? -Da.
A Passy? Pogledaj.
Sivo je, Alex.
Pogledaj Bagneux. Lijepo je i zeleno.
Što kažeš, Antoine?
Montmartre.
Montmartre ne može. Preskupo je.
A Bougival s mamom i tatom?
Šališ se? Bougival? -Što imaš protiv Bougivala?
Ništa, samo...
Nije u Hélèneinu stilu. Hélène je...
Gradska cura.
Uvijek ondje gdje je akcija.
Bougival ne, ne...
Moramo odlučiti.
Imaš li posla, Antoine?
Trebaš nekamo? -Rekao sam da želim Montmartre.
Malena! Pogledaj je.
Preslatka.
To je s karnevala? -Ne!
Takva je otišla u školu!
Svi smo je nagovarali da se preodjene, ali uzalud!
Takva je bila moja kćerkica.
Dobro sam.
Mislim da je najteže bilo razmišljati
kako sam je ostavio samu dvije noći.
Živu ili mrtvu, ostavio sam je samu, a to je bilo teško prihvatiti.
I primili ste toliko potpore.
Da, od neznanaca iz cijelog svijeta. Iz Québeca, Italije, Brazila...
I SAD-a, gdje je Hélène živjela godinu dana. Bilo je...
Veličanstveno.
Stvarno ne mrzite? Niste bijesni?
Zabranio sam si to.
Jasno, sutra, prekosutra, dan poslije,
bijes bi mogao izbiti i možda ću
katkad gledati na svoje sugrađane s nepovjerenjem
i bojati se.
No napisao sam to pismo i da se spriječim prepuštanju tomu.
Dopustim li da mi sin odrasta uz ogorčenje koje bi mogao dobiti od mene,
postat će isti kao oni.
Ljudi koji u sebi nose samo mržnju.
Ljudi koji vide samo najmračniju stranu svijeta
i ne žele vidjeti divote života.
Poput...
Glazbe, kulture,
književnosti, filma,
ljubavi, ispijanja vina na terasi...
Primio sam poruke ljudi koji su mi pisali:
"Ako se protiv ISIL-a bori ispijanjem vina na terasi,
bez brige, u tome smo svjetski prvaci."
Tako je. I tako ćemo ih pobijediti.
Ionako idem samo na glavne kanale, po jedan za svaku zemlju.
"CNN", "BBC"...
Nije li prerano za to?
Nego što bih trebao? Zatvoriti se i prosuti si mozak?
Bolje?
Izvolite.
POZIVAJU SE SVJEDOCI
Dobro.
Ovo je za vas. Samo potpišite ovu potvrdu.
ŽRTVINE OSOBNE STVARI
Oprostite.
Mislim da sam vas vidjela na televiziji. Vi ste g. Leiris?
Gospodine?
Moja prijateljica bila je u Bataclanu.
Hvala vam na tim riječima.
Papati, papati...
Da, Melvil, sad ćeš.
Kako je fina juhica, dušo.
Dobra je. -Ne! Fuj! Bljak!
Kako "fuj, bljak"?
Lijepo su se potrudile. -Fuj! Bljak!
Hajde, Melvil, barem kušaj.
Što će reći mamine prijateljice? Bit će jako tužne.
Fuj! Bljak!
Baš je dobra. Puna je povrća.
Fuj! Bljak!
Gubi se, gadna juho! Bljak! Fuj!
Gubi se, gadna juho!
Gadna juho! Gadna juho!
Bljak, fuj, bljak...
Bit ćemo sretni, može?
Sretni.
"Budan si? Moramo razgovarati. Dolje sam."
Ozbiljno? Budan sam od 6.
Imao sam pet klijenata. Nisam ja kriv što nisu doma. Tko su oni?
Da, zašto?
Ako visost nije zadovoljna, može preuzeti pakete u pošti.
Samo potpišite ovdje, molim vas.
Da, rekao je i da ih mogu sami preuzeti.
Ugodan dan.
Ne, nisam tebi govorio. Bok.
Što mislite, zašto je to pismo dirnulo tolike?
Što mislim, zašto je to pismo dirnulo tolike? Pa...
Mislim da je zato što svi želimo imati nade u ovaj svijet.
Za mnoge ste junak.
Ne, ne. Nisam.
Običan sam čovjek koji se nastoji nositi sa strašnim gubitkom žene,
majke moga sina, Melvila.
Dobro. Imate li kakvu poruku za nas i ljude koji vas gledaju?
Imam li poruku? Da... Možda, da...
Bok, ljepotane. U kvartu sam ti.
Gdje si? Gdje?
Bilo bi dobro da se nađemo. Nazovi me, molim te.
Daj, nazovi me, može?
Hitno je.
Slušaj ovo. Marianne iz Nancyja, 82 godine:
"Oduvijek volim djecu
i brinut ću se o Melvilu tako da možete raditi." Ljubazno.
Bombonijere s likerom. Voliš ih.
- Još bonova za čarape. - Melvil, prestani.
- 21.30 je, trebao je već zaspati. - Možda na groblju Bougival.
Marie, Hélène... -Mama!
I svi ostali...
Potpuno drukčiji, sretni ljudi u tridesetima.
Arhitekti, konobari, umjetnici, studenti, odvjetnici.
Svi su na istom mjestu uživali...
Nema ih. -Možda imaš previše poruka.
Ne bi mi zato blokirali račun.
Čekaj, pritisni ovo. -Sve je blokirano.
Antoine, moramo odabrati lijes. -Čekaj.
Bijeli ili neobrađeno drvo.
Mislim da će bijeli lijepo izgledati s ljiljanima.
Kakvim ljiljanima? Ne želim ih.
Poslala sam ti e-mail prije dva dana. Sad je prekasno.
Odabrao si haljinu?
Za ukop. Za Hélène.
Hélène nije voljela ljiljane.
Dobro?
A ljesovi...
Odurni su.
Svi.
- Pokop je za tri dana. - Onda ga odgodimo.
Oprosti, ali nije mi jasno.
Tvoja sestra sve radi, a ti samo stojiš tu i...
Samo? Izgubio sam ženu.
Ne govori mi kako se ponašati.
A ja sam izgubila sestru, a ona kćer. Nisi sam u ovome, dobro?
Antoine, svi smo jako potreseni, ali ne možemo se povući.
Prebrodit ćemo ovo. -Ne povlačim se.
Povlačiš. Upravo to radiš.
Trojica kretena u trenirci ubiju moju sestru, a ti filozofiraš na televiziji!
Takav je. -Smiri se.
Radite što hoćete.
Nisam ja ovo birao.
Samo želim očuvati Hélène.
Onakvu kakva je bila.
"U petak navečer, oduzeli ste život izvanrednom ljudskom biću,
ljubavi moga života, majci..."
Oprostite, oprostite. -U redu je.
Je li vam teleprompter možda prebrz? Uspori ga malo.
Dobro...
U petak navečer, oduzeli ste život izvanrednom ljudskom biću,
ljubavi moga života, majci moga sina, ali neću vas mrziti...
Ali neću vas mrziti...
Kvragu, nevjerojatno...
Trebate li stanku, g. Leiris?
U početku je atmosfera bila super.
Koncert je bio super. Ljudi su uživali, pjevali, plesali...
Bilo je ludo.
Hélène je bila sretna.
Bila je sretna, uživala u životu i tako glasno pjevala da je ubrzo promukla.
Ljudi su mislili da je to dio spektakla ili da neke budale pale petarde.
Bili smo vrlo blizu pozornice, u areni, pokraj osoblja.
Zatim je bend prestao svirati.
Shvatili smo da se nešto zbiva. Paničarili su.
Kad smo se okrenuli, zapucali su na publiku.
Stojim ondje s Hélène. Vidimo kako ljudi padaju posvuda.
I nastane stampedo i stisne nas uz pozornicu.
Mislio sam da će nas pregaziti.
Onda su me pogodili u nogu. Ništa nisam osjetio.
Nimalo. Valjda mi je bilo prevruće.
Najednom se spotaknem.
Vidim lokve krvi posvuda. U potocima.
Tad nisam znao da je sve to krv.
Vidim tipa koji se skrio ispod mrtvog tijela.
Drugi je pokušavao spasiti djevojku,
reanimirajući je, ali...
Već je dugo bila mrtva.
Bilo je gore nego u hororu.
I taj smrad!
Osjetio se znoj, hrđa, spaljena plastika.
Mirisalo je na krv.
A Hélène...
Hélène?
Bila je cijelo vrijeme pokraj mene.
Držao sam je za ruku.
A onda...
Onda?
Onda je...
Umrla mi je u rukama.
Zašto mi nisi rekao sve to kad sam te nazvao?
Dopustio si da se nadam cijeli dan. Zašto?
Zašto? -Ništa nisam mogao.
Zašto, Bruno? -Ništa nisam mogao.
Nisu prestajali pucati. Bio sam ondje dva sata.
Nisam se ni pomaknuo. Pucali su u sve što se micalo.
Žao mi je, žao mi je.
Oprosti mi.
Bila je tako tiha.
Bilo je užasno.
Dušo, kupujemo namirnice za večeru. Ako ne nazoveš, bit će riba.
Može? Tri,
dva, jedan...
Riba. -Riba!
Dodaj i malo krumpira, molim te. Stižemo odmah.
Dušo, kupujemo namirnice za večeru.
Ako ne nazoveš, bit će riba.
Bok, Antoine. -Bok.
Evo zaliha. Četvrtkom imamo mrkve i patlidžan.
Donio si mi posude?
Što? -Posude za jelo?
Ne? Ne, nema veze.
Možeš li ih donijeti u ponedjeljak? Ne moraš ih prati.
I, Melvil, svidjela ti se juhica?
Ne!
Ne? Nije ti se svidjela?
Bljak! Fuj!
Ne sad. Moram odabrati haljinu.
Bok.
Sve u redu, momčino?
Gdje ti je tata?
Antoine, otvori! Kvragu, otvori!
Tu sam.
Što je s tobom?
Samo odabirem haljinu.
Jesi li ti normalan? Ne možeš ostaviti sina samog!
Hvala, dušo.
"Jači smo od svih vojski svijeta."
Ti si to rekao.
SNIMKA NAPADA U BATACLANU
Gdje si bila cijelo ovo vrijeme? -Što?
Oni koji su umrli 13. studenog utjelovljivali su naše vrijednosti.
Dužni smo, više nego ikada dosad, te vrijednosti očuvati.
Nikada se nećemo prepustiti strahu
ni mržnji.
Tata, kupanje!
Što radiš ovdje? Odlazi! Smočit ćeš se. Nemam vremena.
Odlazi, molim te.
Melvil, gdje si?
Što to radiš?
Jesi li lud? Što si to učinio? Uništio si ih.
Sad su za smeće.
Šuti, šuti. Prestani!
Hoćeš li prestati već jedanput? Zašuti!
Birali ste 112, pomoć hitnih službi.
Molimo vas za strpljenje. Operater će vam se ubrzo javiti.
Oprosti, anđele.
Da, da.
Idemo vidjeti mamu, dušo.
Ne, ne... Ne u lokvu!
Pogledaj.
Ondje je. Vidiš sve ono cvijeće?
Evo. Ovdje.
Ovdje.
Znaš, dušo,
mama ne može više živjeti s nama.
Otišla je.
Ne možemo je više vidjeti.
Ali svejedno ostaje s nama. U našim srcima.
Tu.
I ako joj želimo biti blizu, možemo doći ovamo. Vidiš?
Znaš,
zadnjih dana sve je bilo malo uzburkano.
Ja...
Ja sam kriv. Tata je kriv.
Neće više biti tako jer sad smo ti i ja tim.
Tim pustolova.
I ako nešto ne bude u redu,
reci mi to.
Uvijek ću biti tu za tebe.
Obećavaš?
Drži se, odupire se vjetru!
Izdržala je! Idemo dalje!
Ovu.
Ovdje.
Ponovno! -Ponovno! Napravimo još jedan.
Kad će biti slobodan? -Od 1. veljače.
Treba srediti nekoliko sitnica. To vam odgovara?
Kompostiranje? Kakva gnjavaža!
Svaki drugi dan moram hodati 300 m da ispraznim kanticu smeća.
Kad je zaključila da je to uzrok svemu, nisam je mogao razuvjeriti.
Sad želi da sve bude makrobiotičko.
Baš sve.
Ne tuci se, Maxime!
Razrežemo povrće na kockice. Čak i žitarice treba zgnječiti.
Imam drugog posla!
Koji je tvoj pristup?
Isključivo Picardova smrznuta jela.
Blago tebi!
Idemo, Antoine.
Složi ih sve.
Sve? -Da.
Eto.
Dobro.
Hajde.
Ne znam zašto sam došao ovamo.
Život ide dalje, ali...
Ne znam želim li to.
Hélène to želi.
Misliš?
Da. Siguran sam.
Sretan rođendan ti,
sretan rođendan ti,
sretan rođendan, Bruno,
sretan rođendan ti!
VIKEND NA KORZICI
Zašto si, dovraga, išla onamo?
Kvragu, kvragu, kvragu!
Sve u redu?
Evo.
Pazi.
Papati!
Čekaj. Ne miči se.
Čekaj. Ovuda.
Prestani.
Melvil, dođi.
Dođi, idemo!
Hajde! Predriblao sam te.
Ne želiš se igrati?
Melvil, prestani.
Igraj se negdje drugdje.
Ulovi me!
Tata! -Hajde!
Ulovi me!
Loptu. -Ne, Melvil.
Rekao sam "ne". Bez lopte.
Bravo, dušo. Hajde!
Super! Super! Držim te samo jednom rukom. Vidi!
Bravo! Super!
Dobro je.
Tata? -Da, dušo?
Jedan od napadača u Parizu napokon je uhvaćen.
Nije se odupirao ni pucao na policiju,
ali Belgijci su ga za svaki slučaj neutralizirali hicem u nogu.
Uhićena su i ostala četvorica. Operacija...
Hajde, ulovi me!
Idem u more!
Bojiš se?
Hajde, daj mi ruku.
Nije li lijepo?
Vidi kako je bistro.
NEĆU MRZITI
MEDIATRANSLATIONS