Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mami !
Bună, iubirea mea !
Hai să mai dormim puţin, da ?
E foarte devreme încă.
- De ce e atâta lumină ? - Pentru că nu e aşa devreme.
Poftim ?
La naiba !
E prea multă lumină. Unde s-a dus ?
Mami pleacă la serviciu, iar noi facem nani.
Tati !
Mă enervezi ! Am făcut rezervarea din august.
Din august am plănuit vacanţa asta !
Nu uita să-i pui picăturile de nas înainte să-l duci la creşă.
Lasă, nu are nevoie de picături de nas.
Tom-Tom !
Da, iubirea mea. Îl vom găsi pe Tom-Tom, da ?
- În pat te-ai uitat ? - Nu.
Primeşti un telefon şi anulezi orice plan...
Dacă-l mai las baltă o dată pe Adil, va chema pe altcineva pentru machiaj.
Deci, Adil hotărăşte când ne luăm noi vacanţă ?
- Tom-Tom ! - Nu-l găsesc.
Nu am idee unde e fantoma aceea.
Ştii că, dacă-l refuz de două ori la rând, nu mă va ma suna.
Dar tu ai vrut să mergem în vacanţă !
Acoperă-ţi urechile.
Şi, acum, mă trezesc că plec în Corsica singur, în decembrie.
Să fac pe animatorul 24 de ore din 24 ! Grozav !
Tu spuneai că vrei să petreci mai mult timp cu el.
Evident că vreau să petrec timp cu el.
- Ce insinuezi ? - Tom-Tom !
Melvil, discut cu mama ta !
În două zile, o să-mi ies din minţi.
Vrei să-l căutăm împreună pe Tom-Tom ?
Da, ţi-ar plăcea ?
Ştii ce ? Nu mă duc. Nu voi pleca.
- Rămânem acasă şi anulăm tot. - Foarte bine.
Unde este Tom-Tom ?
Tom-Tom !
Aici era...
Melvil, l-am găsit !
Tati l-a găsit pe Tom-Tom. Ce bine ! Mulţumim, tati !
- Îi zici "Mulţumesc" ? - Mulţumesc, tati !
- Da, ura ! - Mulţumim, tati.
Tom-Tom !
Da, este Tom-Tom. E grozav !
- Mai vorbim diseară. - Diseară nu eşti acasă.
Pa, iubirea mea ! Să ai o zi bună !
O zi bună, dragii mei ! Vă iubesc mult !
Să nu uiţi de picăturile de nas !
Pa !
Vrei suc ?
Salut !
Eşti tatăl lui Melvil ? Eu sunt tatăl lui Maxime.
Luna este liberă, se pare
Străluceşte pe cer
Străluceşte peste case
Luna este liberă
Mai liberă decât ai crede
Şi se schimbă mereu
Nu o vedem mereu întreagă
Nu-i nimic, o să reapară
Şi când stă ascunsă
În noapte, înfrigurată...
Ştii că editorul nu m-a sunat încă ?
Nimic nu-mi iese. Nu sunt bun de nimic.
Cum vorbeşti de soţul meu ?
Nu, dar...
Am recitit tot. E centrată pe persoana mea neimportantă.
Cred că ar fi mai bine să renunţ.
Da, şi eu cred că ar fi mai bine să renunţi.
Este o idee excelentă.
Ştii că primele trei capitole sunt grozave.
Degeaba faci pe victima. Încetează.
Bietul meu soţ, nu eşti bun de nimic.
Te ţin doar de frumuseţe.
Sau poate că eşti bun de ceva, totuşi...
- E Bruno. - Nu, nu !
Ce ?
Să aştepte. La mine nu vine niciodată la timp.
Stai !
Pe curând, scumpule ! Să fii cuminte.
Te iubesc. Distracţie plăcută !
Nu !
Să mă aştepţi. Nu mă întorc târziu.
Bine, dar vreau să miroşi a bere şi a transpiraţie.
Bine. Poţi conta pe mine.
Mă aştepţi, da ?
Da, uite-o acolo.
Pa !
Stai puţin. Stai aici.
- În geantă, la intrare ! - Ce ?
Am uitat cheia de la maşină !
Cheia, tati !
Şi-a uitat cheia mami.
O prinzi ?
Distracţie plăcută cu soţia mea !
Cu tine voiam să mă culc, dar tu nu eşti disponibil niciodată !
Distracţie plăcută !
Cât despre buburuza noastră, zâna îi pregăti o altă soartă.
Într-o clipită, ea îşi recăpătă frumuseţea şi drăgălăşenia
pe care i le luase vrăjitoarea.
"Mamă !", strigă Belle, "Sunt iarăşi ca înainte !"
Belle...
Exact, Belle era din nou ca înainte.
"Fetiţa mea !" Mama ei plângea de bucurie.
Deschamps e un laş.
Uite, îi pune pe toţi în apărare.
Vor juca în pase lungi şi nu va folosi la nimic.
Dacă joci aşa, nu vei reuşi niciodată
să fii campionul lumii !
Nu are pic de curaj, înţelegi ?
În faţa germanilor, nu ştiu dacă e bine să fii aşa curajos.
Da, aşa este...
Dar ar fi frumos...
- O seară bună ! - Da...
"Sunteţi bine ? Sunteţi acasă ?"
"Sunteţi în siguranţă ?"
"Da, de ce ?"
În acest moment,
alţi doi spectatori sunt obligaţi să ridice mâinile,
ca să arate că nu sunt înarmaţi.
Sunt păziţi de poliţişti înarmaţi,
unul având o puşcă, iar celălalt, pistol.
Le-au cerut să se apropie, dar încet,
pentru a demonstra că nu au arme asupra lor.
Mulţumim, Rachid. Am aflat că, potrivit ultimului bilanţ,
sunt peste 40 de morţi
în urma diferitelor atacuri
comise la Stade de France
şi în inima Parisului.
Au fost explozii, focuri de armă şi o luare de ostatici
la Bataclan, o sală de spectacole din Paris,
unde era un concert,
care s-a ţinut cu casa închisă.
Bună seara. Dv. sunteţi martor...
Bună ! Sunt Helene, lăsaţi-mi un mesaj.
Eu sunt. Eşti bine ? Să mă suni, te rog.
Sună-mă când asculţi mesajul.
... poliţia ne-a cerut să evacuăm.
Eram la nişte prieteni, vizavi de Bataclan.
Eram pe balcon când a început.
Un bărbat a început să tragă focuri de armă
şi se auzeau zgomote puternice, ca de petarde.
Când l-am văzut, am înţeles situaţia
şi am intrat în casă.
Am văzut un bărbat căzut la pământ, care sângera.
Fusese împuşcat, dar nu ştiu dacă murise.
Bună ! Sunt Helene, lăsaţi-mi un mesaj.
... am rămas în casă,
apoi au început sirenele, a venit poliţia,
iar acum a început evacuarea.
Salut ! Sunt Bruno. Lăsaţi-mi...
Despre luarea de ostatici de la Bataclan
vom discuta imediat cu unul dintre trimişii noştri speciali.
Dar, mai întâi, Etienne Leenhardt, aveţi informaţii despre ultimul...
Bună ziua. Aţi sunat la poliţie.
Nu închideţi, vă vom prelua apelul.
... bilanţul ar fi subestimat, se pare că sunt mai multe victime.
- Alo ? - Sunt Alex. Unde eşti ?
Eşti acasă ? E totul bine ?
Helene este la Bataclan.
Ce ?
Bataclan e o sală de spectacole
cu o capacitate de 1.500 de persoane.
Este o urgenţă majoră, atacul ar fi în desfăşurare...
Evident, informaţia nu este confirmată...
- Bună. - Salut.
- Erau doar ei doi sau şi cu alţii ? - Doar ei doi.
O sună, dar nu răspunde.
Salut ! Sunt Bruno. Lăsaţi-mi un mesaj...
De ce nu răspunde ?
Hai, răspunde odată !
Trebuie să existe o explicaţie, Antoine.
- Dacă el a ieşit, a ieşit şi ea. - Dar de ce nu mă sună ?
Nu ştiu, poate e în stare de şoc şi nu poate vorbi.
- Sau nu poate... - Trebuie să o găsesc.
Nu pot să stau cu mâinile în sân.
La poliţie ai sunat ? Sun eu.
Am sunat la poliţie acum mult timp.
... focuri de armă în arondismentele X şi XI din capitală,
vineri seara, în locuri foarte aglomerate.
În această zonă, se află o sală de spectacole, Bataclan,
unde ar fi vorba de o luare de ostatici şi unul dintre jurnaliştii noştri...
Da. Sunt la fratele meu. Da, e în regulă.
Salut ! Sunt Bruno...
Mă aflu la 150 de metri de Bataclan...
Dă-mi cheile de la maşină. Vin cu tine.
Nu, nu ieşiţi din casă. E prea periculos.
Nu-mi pasă, mă duc.
Nu, Antoine !
Au spus să rămânem în case.
- Oricum, ce vrei să faci ? - O să o găsesc.
Sau, dacă nu, găsesc pe cineva care ar putea să mă ajute.
Tati ?
Mami ?
Haide, te duce mătuşa Julie la culcare.
Vino, scumpule.
Alo ?
- Bruno ? - Da.
Unde sunteţi ? Aţi ieşit ?
Mă auzi ?
Nu ştiu... Sângerez. Mă duc la spital.
Helene este cu tine ?
- Ce ? - Helene este cu tine ?
Nu, nu...
Nu, era lângă mine... Este rănită.
Era lângă mine. Şi ea este rănită.
Nici nu pot să-ţi spun... Sincer, e grav.
Nu pot, nu este...
Dar ea unde este acum ? A ieşit ?
Bruno, ce face Helene ?
Nu pot să-ţi spun, nu ştiu...
Ce ? Bruno !
Salut ! Sunt Bruno. Lăsaţi-mi un mesaj...
... aşadar, s-au auzit rafale,
urmate de şase sau şapte explozii puternice,
după care o linişte asurzitoare.
După alte 20 de minute,
a fost o ultimă explozie puternică, după care a urmat liniştea.
Acum mă aflu la 50 de metri de Bataclan,
dar nu văd mulţi răniţi evacuaţi.
Evacuarea se face pe cealaltă parte,
unde este imposibil de ajuns, pentru că totul e blocat.
Vreau să vă mai spun că, adineauri, am stat de vorbă
cu o femeie care era la concertul de la Bataclan
şi îmi povestea...
Poate soţia mea este aici, dar nu a fost înregistrată încă.
Nu. Dacă nu este pe listă înseamnă că nu este aici.
Aţi putea măcar să sunaţi la internări, vă rog?
- Doar un telefon. - Domnule...
Vă rog, spuneţi-le că purta o geacă de piele neagră şi o bluză roşie.
Vă rog, mai aşteaptă şi alţii.
Scuzaţi-mă, aştept de mai bine de o oră cu fiul meu.
Scuzaţi-mă. Vă dau numărul meu de telefon...
- O clipă... - Vă dau numărul meu, să mă sunaţi...
- Domnule, nu are rost. - Vă rog, vă implor.
Înţelegeţi, răniţii sunt preluaţi de toate spitalele din Paris.
Mergeţi acasă, e mai bine.
- Vă rog, doamnă. - Sunaţi la numărul de urgenţă !
Cinci terorişti ar fi fost neutralizaţi
după atentatele din seara aceasta, de la Paris.
Se pare că sunt cel puţin 120 de morţi, dintre care 80 la Bataclan,
unde a fost o luare de ostatici...
Bună ! Sunt Helene, lăsaţi-mi un mesaj.
... cu puţin înainte de ora 1:00,
au fost ucişi cei trei terorişti de la Bataclan.
Unul dintre atacatori ar fi strigat "Allahu akbar"...
Bataclan este o sală de spectacole
cu o capacitate de 1.500 de locuri...
Este o urgenţă majoră, atacul ar fi în desfăşurare...
Informaţia nu este confirmată încă.
Deci ?
Îmi pare rău, am întrebat. Nu este nici la reanimare.
Din păcate, mai mult nu pot face.
Ce aş putea să fac ?
Sunaţi la numărul de urgenţă.
Am sunat deja, nu au nicio informaţie.
Poate că soţia dv. nu fusese înregistrată încă.
Încercaţi să mai sunaţi, mai târziu. Numai ei vă pot da informaţii.
Aţi sunat la Urgenţă. Bună seara.
Da.
- Vă rog... - O clipă, vă rog.
Încercaţi la Spitalul Salpetriere.
Majoritatea celor de la Bataclan au fost transferaţi acolo.
Mulţumesc !
Mergi înainte. Hai, mergi !
La naiba !
- Vrem să ajungem la Salpetriere. - Nu, e închis drumul.
Vă rog să vă întoarceţi.
Dar o caută pe soţia lui, care era la Bataclan.
Aşteaptă-mă, vin repede.
Domnule !
- Scuzaţi-mă... - Îmi pare rău !
O caut pe soţia mea, Helene Leiris...
Nu pot să vă dau aceste informaţii.
Să nu vă mişcaţi, domnule. Va durea puţin.
- Plagă împuşcată în abdomen... - Faceţi loc !
Duceţi-o direct în sală !
Faceţi loc pentru targă ! Mergem la sala 2.
Plagă împuşcată ! Glonţul nu a ieşit.
Scor Glasgow 4. Stare instabilă...
Am putea merge şi pe lângă Paris. Poate la Issy...
Putem încerca la spitalul Corentin Celton.
Nu, ne întoarcem. Melvil trebuie să-şi bea laptele.
Este un act de război.
Este un act de război comis de o armată teroristă...
Am încercat toată noaptea. Nu am aflat nimic.
Nu ştiu...
Am sunat. Nu ştiu nimic, nu au nicio informaţie.
Până la urmă, trebuie...
Salut ! Sunt Bruno. Lăsaţi-mi un mesaj după semnal.
Melvil !
Vă las numărul meu, să mă puteţi suna.
Nici la numărul de urgenţă nu ştiu nimic.
Alex, nu-i lăsa să te expedieze.
Am sunat deja, nu ştiu nimic.
Vrei să te ducă bunica la locul de joacă ?
Am înţeles...
Este un act de barbarie absolută...
Sunt Annie, sora Helenei.
Ne-am întâlnit la nuntă.
Da... Poftim ?
Nu, nu.
De fapt, o căutam...
Mulţumesc ! O zi bună şi dv. !
Nu, încetează.
Serios, tipul zâmbea, îmi punea întrebări...
Sub clar de lună, Pierrot îmi răspunse
Nu am stilou, Eu m-am băgat în pat
Du-te la vecină, Cred că e acasă
În bucătărie, Se vede o lumină...
Alo ?
Bună seara.
Da...
Antoine...
Toţi încearcă să înţeleagă oroarea petrecută aseară.
În locurile atacate de terorişti,
toată ziua au venit oameni să se reculeagă.
Lumânări, flori, câteva cuvinte pe o foaie de hârtie...
Şocul este enorm.
Avem primele informaţii despre vehiculul
care ar fi aparţinut unuia dintre terorişti.
De la faţa locului, Fabien Salenger.
Acest Clio negru, analizat de poliţia judiciară,
a fost găsit azi-dimineaţă în arondismentul XVIII din Paris,
în Piaţa Albert Kahn.
Anchetatorii au convingerea că a fost folosit
de unul dintre grupurile de terorişti.
Maşina a fost închiriată de Salah Abdeslam.
Teroristul, încă în viaţă,
este căutat de poliţie în toată Europa.
Astăzi începem să aflăm mai mult despre organizarea teroriştilor.
Au închiriat nişte camere în Alfortville,
la sud de capitală, cu 48 de ore înainte de atentate.
Comandoul a mai stat, fără să atragă atenţia,
într-o locuinţă mică din Bobigny, de la marginea Parisului,
care era închiriată până astăzi.
Serviciile de informaţii încep să identifice parcursul atacatorilor.
În 2013, toţi ar fi locuit în Siria,
apoi ar fi revenit sub identităţi false în Europa.
Li s-a dat de urmă prea târziu, abia după atentate.
Vineri-seară, ei au ucis 127 de persoane şi au rănit alte sute.
Ancheta se desfăşoară în Franţa, dar şi în Belgia,
unde se afla al optulea membru
al celor trei grupuri care au comis atentatele.
Deşi el nu a fost găsit deocamdată,
doi alţi suspecţi au fost arestaţi.
Fir-ar să fie !
Antoine, nu vrei să te ajut ?
Tati ?
Îngheţată, tati !
Ador îngheţata de căpşune.
Încetişor, Melvil.
Mami ! Mami !
Mami !
Mami ?
Mami...
Melvin, mănânci, te rog ?
Mănâncă odată !
Acum, mănâncă, te rog.
Nu !
- Nu ! Mami ! - Melvil, încetează.
- Haide, gata. - Mami !
- Era odată... - Nu, o vreau pe mami !
- Mami nu e acasă. - Mami !
- Încetează. - Mami !
Încetează ! Mă doare !
Ce te-a apucat ?
Melvil !
Melvil...
Ascultă-mă.
Melvil...
Mami !
Melvil, mami nu mai poate veni.
Înţelegi ?
A avut un accident, un accident foarte grav. Înţelegi ?
Dar ştiu că s-ar bucura să fie lângă tine.
Dar nu se poate.
Nu se mai poate întoarce.
Mami...
Nu plânge, scumpul meu.
Uite ce am pentru tine.
Uite.
Mami...
Vrei să o vezi pe mami ?
Da, cu mama...
Uite ce frumoasă este mama.
- A fost îngrozitor... - Am stat toată noaptea la televizor.
Este un coşmar...
Haide !
Trebuie să mă ajuţi şi tu puţin.
Încetează, te rog.
Tati...
Trebuie să plec, scumpule.
Ai văzut ? Se pare că l-au arestat la Bruxelles...
Ai înregistrat ?
Una dintre ele a ieşit perfect.
Ce vrea tipul ăla ?
Ce vrei ?
Gare de Lyon.
Atenţie la treaptă.
Mai întâi, vreau să intru singur la ea, dacă sunteţi de acord.
Nu ştiu... Avem suficient timp ?
Şi noi trebuie să o vedem, Antoine.
Scuzaţi-mă, este rândul nostru ?
O clipă.
- Aşteptăm de peste o oră ! - Nu e adevărat.
Ba da, este o oră.
Antoine, vino, te rog. E rândul nostru.
Vino.
Domnule, trebuie să mergeţi.
Vineri-seară, i-aţi răpit viaţa unei fiinţe de excepţie,
dragostea vieţii mele,
mama fiului meu...
Dar nu veţi avea parte de ura mea.
Nu ştiu cine sunteţi şi nici nu vreau să ştiu.
Sunteţi nişte suflete moarte.
Dacă Dumnezeul acela pentru care ucideţi ne-a făcut după chipul său,
fiecare glonţ din trupul soţiei mele
trebuie să-i fi rănit şi lui inima.
Aşadar, nu vă voi da satisfacţia de a vă urî.
Asta aţi căutat, însă.
Dar să răspund urii cu furie
ar însemna să cad în ignoranţa care a făcut din voi ceea ce sunteţi.
Aţi vrea să-mi fie teamă,
să-mi privesc concetăţenii cu neîncredere,
să-mi sacrific libertatea, în schimbul siguranţei.
Aţi pierdut. Jucătorul rămâne în joc.
Azi-dimineaţă, am văzut-o,
în sfârşit, după nopţi şi zile de aşteptare...
Era la fel de frumoasă ca în seara aceea când a plecat,
la fel de frumoasă ca atunci când m-am îndrăgostit nebuneşte de ea
acum mai bine de 12 ani.
Bineînţeles, sunt devastat de durere.
Vă acord această mică victorie,
dar ea va fi de scurtă durată.
Ştiu că ea ne va însoţi în fiecare zi
şi că ne vom reîntâlni în paradisul sufletelor libere,
la care voi nu veţi avea acces niciodată.
Suntem doi, fiul meu şi cu mine,
dar suntem mai puternici decât toate armatele din lume.
De altfel, nu pot să vă mai dau din timpul meu.
Trebuie să mă duc la Melvil, care se va trezi din somn.
Îşi va lua gustarea, ca în fiecare zi,
apoi vom merge la joacă, la fel ca în fiecare zi.
Şi toată viaţa lui, băieţelul acesta vă va aduce un afront,
prin faptul de a fi fericit şi liber.
Căci nu, nici de ura lui nu veţi avea parte.
Antoine, la masă !
Ia uita una lungă aici !
Nu, unchiul !
- Unchiule ! - Ce naiba !
Mai facem o dată, Melvil ?
Încă o dată !
Încă o dată ?
Alo ?
- Domnul Leiris ? - Da.
Mă numesc Pierre Lejandre, sunt jurnalist la "Le Monde".
Este cam târziu, sper că nu vă deranjez.
Nu, nu.
V-am citit postarea de pe Facebook.
Nu ştiu dacă aţi văzut că a fost distribuită de peste 20.000 de ori.
Nu, nu m-am uitat.
Cuvintele dv. sunt foarte...
Este incredibil că cineva ca dv. a putut scrie aşa ceva.
Ni s-a părut un act de curaj, în situaţia dv.
Alo ?
- Mă auziţi ? - Da.
Noi am vrea să vă publicăm textul,
pe prima pagină, în ediţia de mâine.
Dacă sunteţi de acord, bineînţeles.
"Antoine, ei nu au parte de ura ta, dar tu ai toată afecţiunea noastră."
"Sunt impresionată de înţelepciunea ta."
"Vă îmbrăţişez pe amândoi. Arnaud."
- Haide, Melvil. - Nu.
Te rog. Trebuie să mergem acasă.
Vrei să fac pe roboţelul care te îmbracă ?
Eu sunt roboţelul care te îmbracă.
Haide !
Antoine...
Condoleanţele mele.
- Mulţumesc. - Este îngrozitor !
Îmi pare foarte rău.
Ţi-am citit textul în "Le Monde".
Când am aflat, am vorbit mult despre tine
şi ne-am gândit că, dacă putem să te ajutăm puţin...
Am vrea...
Ne-am gândit ca, de acum,
să vă facem mâncare, cu rândul.
Nu e mare lucru.
E doar o supă de dovleac, cu morcovi şi cartofi.
Aceasta este preferata Ninei.
Mulţumesc, dar nu trebuia...
Nu este niciun deranj. Dacă te putem ajuta...
Noi am făcut planul.
Azi era rândul meu, mâine e rândul lui Manon,
iar joi va fi al Isabellei.
Bine... Mulţumesc.
Dar acum chiar trebuie să plec.
Şi supa ?
Supa... Mulţumesc.
Soţia dv., Helene, era la Bataclan vineri-seară
şi şi-a pierdut viaţa.
Dar sunteţi invitat acum la "France Info"
şi pentru că aţi publicat pe Facebook
un text care a circulat mult începând de ieri.
Vă adresaţi teroriştilor şi le spuneţi:
"Nu veţi avea parte de ura mea."
Când ai decis să le scrii, Antoine ?
De fapt, a fost... Am...
Luni-dimineaţă, am putut să o văd pe Helene, în sfârşit.
Şi mi-a făcut mult bine, cum nu mi-aş fi putut închipui,
să o văd, să-mi spun... Scuzaţi-mă.
Să-mi spun că acel cocon încă există
şi că am putea încă să trăim undeva, toţi trei,
că ea va fi cu noi...
Din momentul acela, cuvintele au venit de la sine.
În text, mai vorbiţi şi despre...
Ştiu, dar nu mai putem sta mult până alegem sicriul.
Ne trebuie măsurile pentru piatra de mormânt.
Bine. Îl suni tu mâine ?
Mai e şi cimitirul Passy. Uite.
Este cenuşiu, Alex. Uite, la Bagneux este verde.
- Pare drăguţ, nu ? - Da.
Tu ce părere ai, Antoine ?
Montmartre.
La Montmartre nu avem cum. Este prea scump.
Sau la Bougival, unde sunt îngropaţi mama şi tata.
Nu, glumeşti ? La Bougival ?
Ai vrei problemă cu Bougival ?
Nu, numai că nu este stilul Helenei.
Helene era o fată de oraş.
Mereu era în locurile pline de viaţă.
La Bougival, nu.
Va trebui să luăm o decizie.
Tu ai treabă, Antoine ? Trebuie să te duci undeva ?
Eu vreau la Montmartre, v-am spus deja.
Fetiţa mea... Uite ce drăgălaşă este !
Foarte drăgălaşă !
Era la un carnaval ?
Nu, aşa se ducea la şcoală.
Am încercat să o facem să se răzgândească, dar nu am reuşit.
Aşa era ea, fetiţa mea.
Nu este nimic...
Nu-i nimic.
Cred că cel mai greu a fost să mă gândesc
că am lăsat-o singură două seri.
Vie sau moartă, am lăsat-o singură.
Şi aşa ceva era inacceptabil.
Aţi primit numeroase mesaje de susţinere.
Da, de la necunoscuţi, din lumea întreagă:
din Quebec, din Italia, din Brazilia...
Şi din Statele Unite, unde Helene a stat un an.
A fost extraordinar.
Şi chiar nu simţiţi nici ură, nici furie ?
Mi-am interzis.
Fără îndoială că mâine, poimâine sau mai târziu,
furia va reveni.
Poate că vor fi momente
când îmi voi privi concetăţenii cu neîncredere şi îmi va fi teamă.
Dar am scris scrisoarea aceea
şi pentru a mă împiedica să cedez acestui sentiment.
Dacă-mi las fiul să crească însoţit de resentimentele
pe care le-aş avea,
atunci, ar deveni şi el exact ca oamenii aceia.
Sunt oameni care nu simt decât ură,
care nu văd decât partea cea mai urâtă a lumii,
care nu vor să vadă lucrurile minunate din viaţă,
cum ar fi muzica, cultura, literatura, filmul,
iubirea, savurarea unui pahar la o terasă.
În mesajele primite, unii oameni îmi spuneau:
"Dacă, pentru a lupta împotriva Daesh, trebuie să mergem să bem la terasă,"
"staţi linştit, la asta suntem campioni."
Da, şi pentru asta vom continua să fim campioni.
Hai să ne ştergem.
Nu mă duc decât la posturile mai importante.
Unul din fiecare ţară: CNN, BBC...
Eşti sigur că nu e prea devreme pentru toate astea ?
Nu ştiu. Ce ai vrea să fac ?
Să mă închid şi să-mi trag un glonţ în cap ?
E mai bine, nu ?
Puteţi trece, domnule.
Poftim.
Acesta e pentru dv. Trebuie doar să semnaţi de primire.
Dă-te la o parte !
Scuzaţi-mă... Cred că v-am văzut la televizor.
Sunteţi domnul Leiris ?
Domnule !
Şi prietena mea era la Bataclan. Mulţumesc că aţi găsit dv. cuvintele !
Mâncare ! Mâncare !
Da, Melvil, imediat.
Da, da.
Da...
Uite ce supă bună !
- E bună. - E caca ! Scârbos !
Cum adică ? Ele şi-au dat osteneala...
- Caca ! Scârbos ! - Melvil, gustă măcar.
Ce vor spune mamele prietenilor tăi ?
Se vor întrista, să ştii.
Caca ! Scârbos !
Sunt sigur că e foarte bună supa. Uite ce de legume are !
Caca ! Scârbos !
Du-te de-aici, supă proastă ! Scârbos !
- Caca ! Scârbos ! - Da ! Caca !
Caca ! Scârbos !
Aşa !
Du-te, supă proastă !
Da !
Bravo, tati !
Bravo ! Supă proastă !
Supă proastă !
Da !
Supă proastă !
Scârbos ! Caca !
Vom fi fericiţi, da ?
Vom fi fericiţi.
Bruno: "Te-ai trezit ? Trebuie să vorbim. Sunt jos."
Îţi baţi joc de mine ?
Eu m-am trezit de la 6:00 !
Am fost la cinci clienţi. Nu-i vina mea că nu sunt acasă.
Şi cine erau ?
Da, de ce ?
Dacă alteţa sa e nemulţumită,
să se ducă la sediu şi să-şi ia coletul.
O semnătură aici, vă rog.
Da, îi vor spune acelaşi lucru, să se ducă să-şi ia coletul.
O zi bună !
Nu vorbeam cu tine. Pa !
De ce credeţi că a emoţionat aşa mulţi oameni scrisoarea ?
De ce cred că a emoţionat aşa mulţi oameni scrisoarea ?
Cred că deoarece cu toţii ne dorim să avem speranţă pentru lume.
Mulţi vă consideră un erou.
Nu, nu sunt...
Sunt doar un om normal
şi încerc să accept pierderea tragică a soţiei mele,
a mamei fiului meu, Melvil.
Înţeleg. Aveţi vreun mesaj pentru noi, pentru restul lumii ?
Dacă am vreun mesaj...
Poate că da...
Salut !
Sunt în cartierul tău. Unde eşti ?
Trebuie să ne vedem, ar fi bine.
Sună-mă, te rog.
Să mă suni, da ?
E urgent.
Numele lor erau Claire...
Thomas...
Stéphane...
Vincent...
Jean...
Cécile...
Mathieu...
Ascultă, de la Marianne, din Nancy, de 82 de ani.
I-au plăcut mereu copiii şi vrea să stea cu Melvil,
ca tu să poţi lucra.
Drăguţ din partea ei, nu ?
Bomboane cu lichior. Îţi plac astea.
Ia uite, sunt şi cupoane pentru şosete.
Melvil, termină.
E 9:30. Ar fi timpul să-l ducem la culcare.
Da, poate la Bougival.
Mami !
... Helene şi toţi ceilalţi.
Oameni de 30 de ani, plini de viaţă, cu toţii diferiţi,
arhitecţi şi chelneri, artişti, studenţi, avocaţi,
care în acea seară se bucurau...
Mami...
- Îl blochează, voi pierde tot ! - Poate ai primit prea multe mesaje.
Nu e un motiv să-mi blocheze contul.
Stai, apasă acolo...
- Uite, e blocat. - Antoine !
Trebuie să alegem sicriul acum.
Îl luăm pe cel alb sau pe cel din lemn ?
Mie mi se pare frumos cel alb, merge foarte bine cu crinii.
Cu ce crini ? Eu nu vreau crini.
Ţi-am trimis un e-mail acum două zile. Am dat comanda deja.
Şi rochia ai ales-o ?
Rochia Helenei pentru înmormântare... Antoine ?
Helenei nu-i plăceau crinii. Ai înţeles ?
Iar sicriele mi se par oribile toate.
Antoine, înmormântarea este peste trei zile.
Şi ce ? Putem să o amânăm.
Scuză-mă, dar eu nu pricep.
Sora ta se ocupă de tot, iar tu stai acolo...
Mi-am pierdut soţia,
aşa că nu-mi spune cum să mă comport.
Iar eu mi-am pierdut sora, iar ea, fiica.
Nu eşti singur în povestea asta.
Antoine, te rog. Cu toţii suntem şocaţi.
Dar nu trebuie să fugim. Vom trece peste asta împreună.
Dar nu fug !
Ba da, exact asta faci !
Trei nenorociţi au ucis-o pe sora mea,
iar tu te duci pe un platou de televiziune şi filosofezi !
- Te rog, Annie ! - Dar asta face !
Calmează-te.
Faceţi cum doriţi.
Antoine...
Dar nu am ales eu asta.
Eu nu vreau decât să mi-o păstrez în amintire aşa cum era ea.
Vineri-seară, i-aţi răpit viaţa unei fiinţe de excepţie,
dragostea vieţii mele, mama...
Îmi cer scuze.
Nicio problemă. Poate merge prea repede prompterul ?
Dă-l puţin mai încet.
Gata.
Vineri-seară, i-aţi răpit viaţa unei fiinţe de excepţie,
dragostea vieţii mele, mama fiului meu.
Dar nu veţi avea parte de ura mea...
Nu se poate !
Aveţi nevoie de o pauză, domnule Leiris ?
La început, era o atmosferă incredibilă în sală.
Era un concert magnific.
Era o nebunie, lumea dansa şi cânta.
Toată lumea... Era extraordinar.
Helene era bucuroasă.
Era bucuroasă, îi plăcea. Cânta aşa tare,
încât răguşise de la începutul concertului.
Am crezut că ori face parte din spectacol,
ori erau nişte idioţi care au aprins petarde.
Eram foarte aproape de scenă, în faţă de tot.
Apoi, trupa s-a oprit din cântat.
Ne-am dat seama că era ceva.
Se speriaseră. Când ne-am întors,
au început să tragă în mulţime.
Eram cu Helene şi vedeam cum cad oamenii,
în stânga, în dreapta, în spate, peste tot.
S-a produs o busculadă, am fost împinşi înspre scenă.
În momentul acela, m-am gândit că vom fi călcaţi în picioare.
Pe mine m-au nimerit în picior.
Dar nu am simţit absolut nimic.
Nu ştiu, cred că mi-era prea cald.
Apoi, am alunecat. Peste tot erau numai bălţi de sânge.
Peste tot erau bălţi.
Pe moment, nu mi-am dat seama că era sânge.
Un tip încerca să se bage sub un cadavru ca să se ascundă.
Un altul încerca să-şi salveze prietena,
să o reanimeze, dar...
Ea era deja...
Era mai rău decât într-un film de groază.
Şi mirosul acela...
Mirosea a transpiraţie, a rugină,
a cauciuc ars,
a sânge...
Şi Helene...
Şi Helene ?
Helene...
În tot acest timp, Helene era lângă mine.
O ţineam de mână.
Şi...
Şi ?
A murit în braţele mele.
De ce nu mi-ai spus atunci, la telefon ?
M-ai lăsat să mai sper o zi.
Nu înţeleg.
- Nu înţeleg... - Nu am putut face nimic.
- De ce ai făcut asta ? - Trăgeau încontinuu.
Am stat acolo două ore, nu m-am mişcat un centimetru.
Trăgeau în tot ce mişca.
Îmi pare rău...
Iartă-mă !
Era aşa tăcută... A fost groaznic.
Eu şi Melvil ne întrebam ce ai vrea de mâncare.
Dacă nu ne suni repede, luăm peşte.
Trei, doi, unu... Peşte !
Pui tu cartofii la copt, te rog ? Venim imediat.
Bună ! Suntem la cumpărături.
Eu şi Melvil ne întrebam ce ai vrea de mâncare.
Dacă nu ne suni repede, luăm peşte.
Trei, doi, unu... Peşte !
Pui tu cartofii la copt, te rog ? Venim imediat.
- Bună, Antoine ! - Bună !
Uite proviziile.
Azi avem de morcovi cu vinete.
Mi-ai adus cumva caserolele Tupperware ?
- Ce anume ? - Caserolele Tupperware.
Nu ? Nu are nimic. Mi le poţi aduce luni ?
Nu e nevoie să le speli.
Spune-mi, Melvil, a fost bună supa ?
Nu !
Nu a fost bună ?
Caca ! Scârbos !
Tati !
Nu acum. Tata trebuie să aleagă o rochie.
Tati !
Ce faci ? Unde este tatăl tău ?
Antoine !
Fir-ar să fie !
Antoine !
Antoine, deschide, te rog !
Antoine, deschide !
Da, sunt aici.
Ce te-a apucat ?
Încercam să aleg o rochie.
Ai înnebunit de tot ?
Nu poţi lăsa copilul singur !
Mulţumesc, draga mea.
Antoine...
Suntem mai puternici decât toate armatele din lume.
Tu mi-ai spus asta.
"Video atentat Bataclan."
Unde ai fost până acum ?
Poftim ?
Tati !
... întruchipează valorile noastre.
Iar datoria noastră este să menţinem vii aceste valori.
Nu ne vom lăsa pradă nici fricii, nici urii.
Tati !
Tati face baie !
Ce faci aici ? Nu ! Du-te de aici !
O să te uzi şi nu am timp.
Hai, te rog !
Melvil, unde eşti ?
Melvil !
Dar ce faci ?
Ce te-a apucat ? Uite ce ai făcut !
- Acum, s-au stricat. - Mami !
S-au stricat, acum trebuie să le aruncăm.
Mama !
Nu se poate...
Taci ! Încetează !
Ai de gând să termini ? Taci !
Melvil...
Melvil !
Fir-ar să fie...
Bună ziua. Aţi sunat la poliţie.
Nu închideţi, vom prelua apelul dv.
Melvil !
Îmi pare rău, dragule.
Mama...
Mami !
Da, mergem la mami, scumpule.
Nu, nu ! Nu în baltă !
Sus !
Uite.
Este acolo, unde sunt multe flori.
- Uite, aici este. - Aici !
Dragul meu, mama nu va mai putea să stea cu noi.
A plecat...
Nu vom mai putea nici să o vedem.
Dar va rămâne alături de noi, în inimile noastre. Aici.
Şi, când vrem să fim aproape de ea, putem veni aici.
În ultimele zile, am fost cam agitaţi.
Da.
Este vina mea. Ai înţeles ?
Dar asta se va schimba, fiindcă suntem o echipă acum.
O echipă de aventurieri.
Şi, dacă nu va fi bine... Vei putea veni să mă vezi.
Voi fi mereu aici.
Promiţi ?
Stă. Rezistă vântului.
Rezistă. Să continuăm !
Pe aceasta. Pune-o acolo.
- Stai ! - Hai să mai facem unul.
Mami ?
Şi când va fi disponibil ?
De la 1 februarie.
Mai sunt câteva lucrări mici de făcut.
Vă convine ?
Pentru compost, este un chin.
Încerc să mă duc în fiecare zi undeva la 300 de metri de casă
ca să golesc găleata la punctul de colectare.
Când a decis ea că aceasta este soluţia,
este imposibil să-i mai schimbi părerea.
Acum, vrea numai mâncare macrobiotică.
Nu lovi, Maxime !
Toată ziua tocăm legume cubuleţe,
dar trebuie să şi măcinăm cerealele.
Mai am şi alte treburi...
Tu cum te descurci ?
Iau numai alimente congelate.
Ce viaţă !
Hai mai repede, Antoine !
Pune-le pe toate.
- Pe toate ? - Da.
Gata, e bine. Stai !
Haide.
Nu ştiu ce caut aici.
Viaţa merge înainte, dar nu ştiu dacă asta este ceea ce îmi doresc.
Cred că asta şi-ar dori Helene.
Aşa crezi ?
Da, sunt sigur.
La mulţi ani !
De ce ai fost acolo...
Fir-ar al naibii !
E totul în regulă, domnule ?
Da.
Uite !
Ai grijă.
Mâncare !
Stai puţin pe loc.
Stai, vino încoace.
Încetează.
Melvil, vino aici.
Melvil, haide !
Haide ! Credeam că-ţi place jocul.
Hai, Melvil !
Nu vrei să te joci ?
Termină. Joacă puţin mai departe.
Prinde-mă !
- Tati ! - Hai ! Prinde-mă !
Nu, Melvil.
Melvil, am spus că nu. Nu luăm mingea.
Foarte bine, scumpule. Haide !
Grozav !
Şi nu te mai ţin decât cu o mână.
Bravo, e grozav !
Bravo !
Este bine.
- Tati... - Da, scumpule.
... al atentatelor din Paris a fost prins, în cele din urmă.
Nu a opus rezistenţă, nu a tras în poliţişti,
dar belgienii nu au riscat
şi l-au împuşcat în picior, pentru a-l neutraliza.
Patru alte persoane au fost arestate. Operaţiunea...
Haide ! O să mă prinzi !
Mă duc în apă !
Ţi-e frică ? Vino, dă-mi mâna.
E bună apa, nu ?
Ai văzut că e transparentă ?
Aţi urmărit filmul: NU VEŢI AVEA PARTE DE URA MEA