Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fotbal je pro tuto zemi náboženstvím.
Všichni, koho jsem znal, hráli v AFL. Prostě jste hráli.
Měl jsem nadání.
Ale taky jsem nijak neomlouval to,
že si ničím záda a obětuji se.
O'Loughlin, dvakrát ve výběru All-Australian.
Je to šampión.
Odehrál jsem jeden dva zápasy.
Pětistý gól Domorodého týmu století.
Michael O'Loughlin je hvězda.
Změnilo nám to život.
Jaký to den pro Michaela O'Loughlina, prvního hráče, který odehrál 300 zápasů
za Sydney Swans.
Sport lidi spojuje.
Hrajeme úžasný sport zvaný australský fotbal.
Když vyběhnu na hřiště, reprezentuji svou rodinu a komunitu.
Není to zátěž, je to úžasné, dává mi to sílu.
Rasismus v Austrálii zdaleka nevymizel,
a dění na hřišti je odrazem toho, co se odehrává
na druhé straně plotu, ve společnosti.
Spousta nedomorodých lidí říká: „Přenes se přes to.“
To ale nemůžete, když se to děje neustále.
Vozili se po mně už v žácích.
Vracejí se mi vzpomínky a já se naštvu.
Prostě to bolí.
Byl jsem terčem rasistického útoku minulý i předminulý týden.
Mám toho dost. Už nechci bojovat.
Když hrajete zápas před 70 000 diváků
a někdo na vás přes plot křičí „opičáku“, „abo“ nebo „černej pse“,
bere vám to vítr z plachet.
Jak Aboridžinci nacházejí sílu tomu odolávat?
Je to obrovský úkol.
Tarryn Thomas.
Naše mladší generace povede tuto zemi do budoucnosti.
Michael Walters se o to postará.
Je to prosté, lidé chtějí změnu.
Pořád je mnoho ran, které je třeba zhojit.
Musíte zanechat stopu
a přispět ke zlepšení situace.
VÁLEČNÍCI NA HŘIŠTI
POHÁR SIRA DOUGA NICHOLLSE 2021
Během dospívání mě na fotbal tahali mí strýcové, otec, matka.
Díval jsem se a zapojoval se,
a docela snadno jsem se naučil hrát.
Máš lístek?
-Ne. -Tváříš se...
Nemůžu ti pomoct.
Mohl bych si tu zakopat.
Jak se máte?
Můžu jít na další zápas a zahrát si.
Říkám si: „To zvládnu.“
Určitě ještě tuhle? A je to.
V pohodě.
Měl jsem před sebou míč
a věděl, co s ním mám dělat.
Jak se máte? Zdravím.
Ahoj.
Šlo mi to lehce a bylo to snadné.
Jak se máte?
Rád vás vidím. V pohodě?
Pocit z míče, jak se odráží,
mi říkal: „Musí jít tímhle nebo tamtím směrem.“
Nevím, bylo to prostě...
Přišlo mi to přirozené.
Nevypadá děsivě?
Musím se snažit, aby tak vypadal, ne?
Když se z vás pak stane profesionál,
musíte na spoustě věcí zamakat.
JEDNOTNI STOJÍME NA AUSTRALSKÉ PŮDĚ
Pravidla australského fotbalu
prostě neexistují.
A je v bráně.
Obr má výbornou trefu.
V každém týmu je 18 hráčů
a všichni se snaží dostat k míči.
Je jako horký brambor. Míč lítá po celém hřišti.
Jsou třeba jedinečné dovednosti.
Když vás na stadionu žene 70 000 diváků, je to neuvěřitelné.
Zbožňuji ho, stejně jako moje rodina,
naše komunita i celá Austrálie.
Vykopl míč vysoko do vzduchu. Chytá ho Parker.
Otáčí se na pravé noze.
Trefuje bránu a dává třetí gól.
Jak bych popsal mámu?
Muriel má silnou vůli, je odhodlaná.
Myslím...
Může působit ohromně ukázněně a tvrdě.
Ahoj!
Ale uvnitř je nesmírně citlivá.
-Ahoj. -Ahoj.
-Jak se máš? -Dobře.
-Ráda tě vidím. -Čau, kámo.
Zajímala se o všechno, co jsme dělali.
Ať to byl sport, škola či cokoli jiného,
vždy stála při nás, takže...
Je opravdu neuvěřitelná máma.
Rád vás vidím, rodino.
-Ahoj. Máš se? -Všechno dobrý.
Jaká byla cesta?
Úmorná, let byl dlouhý, ale nakonec jsme dorazili.
Ricky má vyzvednout Derricka.
-Jo? -Pojedou do Salisbury North.
To je fajn.
O sport a fotbal byl tehdy velký zájem
a myslím, že Michael
už jako kluk vstřebával všechno to nadšení
na rodinných setkáních.
Měl přirozený talent
a s míčem si moc rozuměl,
když hrál s bratry, bratranci a strýci.
-Vždycky tu byl fotbal. -Vždycky.
-Spousta rozbitých oken. -Rozbitá okna a...
Míče za plotem.
Přeskoč plot, dojdi pro míč.
Rodina znamenala hodně
a poskytovala podporu kdekoli a kdykoli.
Michael měl hodně rozvětvenou rodinu.
Desítky bratranců a sestřenic.
-Když se někdo stavil... -Zahráli si fotbal.
Říkal jsem: „Strejdo, pojď si začutat.“
Někdy obrátili oči v sloup, ale i tak si s vámi zahráli.
-Bylo to... -Jo.
Kdykoli jsem šel nakoupit, kopal jsem si s míčem.
Bral jsem si ho do školy a všude.
No jo. I do školního autobusu.
Bylo prima, že hned za rohem
bydlela teta a strejda.
A taky babička.
A všichni tady v Salisbury North
na sebe dávali navzájem pozor.
Některé věci se naučíte cestou od tetiček a strejčků,
jak se o sebe starat v zájmu fotbalu,
vyhýbat se pití,
což do mě tloukli od malička.
Mluvili o rasismu ve sportu,
ale vždycky zdůrazňovali: „Nenech si tím narušit hru.
„Soustřeď se na fotbal.“
Byly doby, kdy jste se chtěli prát, ale...
museli jste to odsunout a soustředit se.
Na hřišti jsem se dost vztekal,
když mě jako kluka častovali různými nadávkami.
Ale věděl jsem, že mě babička a máma sledují a říkají:
„No tak, neper se. Vrať se k fotbalu.“
SALISBURY NORTH, JIŽNÍ AUSTRÁLIE
Brzy jsem věděl,
že před sebou máme výzvy
kvůli tomu, kde žijeme, že nemáme dost peněz a...
Někteří lidé, rozhodně ti naši, pořád do klubu přicházeli a odcházeli.
Tam jsem trávil čas, navazoval přátelství,
v létě hrál kriket a v zimě fotbal.
Všichni fotbal uměli a bylo snadné najít někoho, s kým si začutat.
To nemělo chybu.
Když mě někdy ke konci střední školy
začali zvát do mládežnické reprezentace,
řekl jsem si: „Docela mi to jde.“
Myslím, že to byla máma, kdo řekl:
„Hráči za hraní fotbalu dostávají spoustu peněz.“ Nadchlo mě to.
Nevěděl jsem, že za fotbal můžu dostat zaplaceno.
To mě fakt dostalo.
A bylo to. S myšlenkou na fotbal jsem si řekl,
že můžu hrát, být opravdu dobrý
a pomoct změnit cestu, po které naše rodina jde.
Pět kluků v pokoji,
všichni na palandách, a bratranci na zemi.
Řekl jsem si: „Můžu mámě koupit dům“
nebo „Když budu dobrý, můžu něco udělat.“
Byl v posledním ročníku na střední,
když za ním přišli skauti klubu Swans.
Ptal jsme se: „Co tu dělají? Co ti lidé chtějí?“
Netušili jsme, co můžeme čekat.
Napadlo mě: „Páni.“
Bylo to vzrušující i děsivé.
-Byla to spousta věcí. -To byla.
Byl to trochu kulturní šok, dostat se z místního klubu
do první ligy australského fotbalu.
Bylo to...
-Byl to fakt šok. -Všechny nás to děsilo.
Přestup ze Salisbury North do Sydney byla obrovská změna.
Po prvním týdnu jsem byl hotový.
Chtěl jsem zpátky do Adelaide,
žít s mámou, pracovat tam někde a hrát za Salisbury North.
Ale silní lidé v mém životě jako moje máma, říkali:
„Tady tě nic nečeká. Vydrž tam.
„Tuhle příležitost si nesmíš nechat ujít.
„Moc lidí takovou možnost nedostane.“
Dívám se na mladého Tarryna Thomase,
který má podle mě stejný příběh.
Z drsné čtvrti se odstěhoval daleko od domova,
aby se pokusil splnit si sen.
Úplně sám v padesátce.
Tarryn Thomas.
Jako malý byl Tarryn...
skvělý, energický
a soutěživý. Vyčerpávající dítě.
Ta verva mu podle mě
pomohla dostat se tam, kde je dnes.
Nadaný mladý klokan se trefuje rovnou do středu.
To je pro North výborný začátek.
Dva góly na tabuli a Cats s dvěma behindy.
Tarryna sleduji zpovzdálí.
U něj teď jde hlavně o důslednost v úsilí.
To odlišuje dobré hráče od těch skvělých.
Rozbíhá se a dává gól. A davy opět jásají.
Je to zodpovědná pozice
a on začne být čím dál víc slyšet
a začne si víc věřit.
Moc toho nenamluvím.
Mám radši, když za mě mluví fotbal.
Zvládl to. Thomas.
Tarryn Thomas se otáčí,
střílí a skóruje.
Kdykoli vyběhnu na hřiště,
myslím na své předky a bratry, kteří tu byli přede mnou.
Jsem moc hrdý na to,
že můžu obléct dres, hrát a vyprávět svůj příběh na hřišti.
Nízký výkop na Tarryna Thomase.
Ten se uvolňuje a běží.
Vpředu nikoho nemá.
Vyráží dopředu sám.
Ten mladík má obrovský potenciál,
aby se stal na dlouho skvělým hráčem ligy
a zajistil sebe i svou rodinu po zbytek života.
DOONSIDE, NOVÝ JIŽNÍ WALES
Během dospívání jsem měl dobrý život.
Jasně, neměl jsem toho moc, ale...
Máma s tátou pro mě dělali všechno.
Tady v Doonside
se buď vydáte tou správnou,
nebo špatnou cestou.
V zimě to byl fotbal
a v létě atletika.
Nikdy jsme se nezastavili.
Nepřestali jsme se věnovat sportu.
TARRYNOVA BABIČKA
Sport a ještě víc sportu.
Medaile za medailí.
Do toho, Tarryne!
Jsem ta nejhrdější,
nejpyšnější babička,
jaká jen můžu být.
Mám svého vnuka, sleduji ho v televizi
každý víkend, jak hraje v AFL.
Uniacke. Má před sebou jediného hráče.
A tady je Thomas...
Poprvé se mi to stalo ve škole,
když mě nazvali „černým psem“.
Nevěděl jsem, co to znamená,
ale správné mi to nepřišlo.
Tehdy jsme ve škole nikdy nemluvili
o našem domorodém původu.
Nikdo mě to nenaučil.
A má vnoučata
chtějí vědět, z jakého jsou kmene.
Pocházíme z kmene Kamilaroi
a naším totemem je ještěrka goanna.
Lidi si myslí, že nemáme srdce.
Jen kvůli barvě naší kůže.
Pro mámu, bratry a sestry udělám cokoli,
aby taky měli dobrý život.
Dělají pro mě první poslední.
Tarryn se stal vzorem, jak říkám, ambasadorem
změny.
Potřebujeme změnu.
Ale s někým, jako je Tarryn,
mě to naplňuje hrdostí.
Jsem dojatá.
Promiňte.
KOMUNITNÍ CENTRUM SEVERNÍHO MELBOURNE
To je úžasné.
Jak se cítíš, kámo?
Až mi z toho vstávají chlupy.
RESPEKTOVÁNÍ DOHODY
Jsem nesmírně hrdý.
Když jdu kolem, mám husí kůži.
A vidím tam slova „dohoda“ a „respekt“.
Také to ikonické pokleknutí.
Jsem rád, když před zápasem klekají,
stejně jako poklekla veřejnost.
Tento hlas je podle mě velmi mocný.
Zvlášť s mým portrétem na zdi.
Tohle odmítnutí rasismu má vztah k mé komunitě.
Nejde jen o nás,
černochy, ale o všechny jako jeden celek.
Jsme jedna velká komunita a všichni jsou spolu.
Tahle póza i to, co znamená v Americe,
kde to začalo hnutím Black Lives Matter.
Rozšířilo se po celém světě.
Tady reprezentuješ nejen Severní Melbourne, svůj fotbalový klub,
ale své lidi po celé zemi.
Pro různé lidé to má různý význam,
ale pro mě je to vyjádřením síly, kultury. Je to přímo tady.
Chci být na špici,
tlačit dál to, co začali hráči před námi.
Jít dál kupředu.
Jsem na tebe moc hrdý. Výborně.
Dost už dívání se na sebe. Jdeme.
Jak se máš, všechno dobrý?
-Rád tě vidím. -Jak se máš?
Dnes máme spoustu domorodých talentů.
Viděl jsi na své cestě tohle?
Jako domorodý historik, kamaráde,
sleduju fotbal, všechny kódy a sporty.
Skutečnost je taková, že dřív jsme šanci nedostali.
Byly tu překážky. Hranice daná barvou.
Až koncem 60. let a v 70. letech se nám ty dveře otevřely.
Ale v podstatě jsme je vyrazili,
protože v našich komunitách byl nesmírný talent
a ti úžasní hráči.
Jakmile jsme si přičichli, nebylo cesty zpět.
Drží ho uvnitř, Eddie.
Drží ho uvnitř!
Podívejte na Eddieho Bettse!
Naprostá hvězda!
Pro nás byl sport prostředkem k tomu, abychom se ozvali
a řekli si o změnu a uznání.
Ale napříč celou zemí
se táhne dlouhá historie boje za práva Aboridžinců.
Zažili jsme 60. léta, dobu velkých společenských a politických změn.
STUDENTI ZA PRÁVA ABORIDŽINCŮ
Byl tu Charlie Perkins a Freedom Ride.
Protest Gurindžiů na Wave Hill v roce 1966.
Referendum v roce 1967.
Podporovalo nás 92 % populace.
Protest v roce 1972.
A počátky hnutí Aboridžinců před neuvěřitelnými
téměř 100 lety měly vazby na Afroameričany,
afroamerický vliv a inspiraci.
Říkají nehoda, my říkáme vražda!
STŮJ A NESTŘÍLEJ
Říkají nehoda, my říkáme vražda!
Vlivem toho, co jsme viděli v televizi a co se stalo Georgi Floydovi
a mnoha dalším v tom prostoru,
ale tohle byla strašlivá událost.
Pak jsme povstali tady
a protestovali v Newcastlu, Brisbane,
Sydney, Melbourne, tisíce lidí.
Dostali jsme se zpět do povědomí, pokud jde o média.
A mohli jsme se vrátit
ke Královskému výboru pro smrt černochů ve vazbě,
protože to pokračovalo.
Sice se mělo za to, že ty změny
jsou nutné, ale na realizaci nikdy nedošlo.
Dres, který dnes máš na sobě, nosíme s hrdostí
stejně jako spousty nedomorodých bratrů a sester
na našem domorodém hřišti.
Pro náš lid je to neuvěřitelné.
Můžeme předvést svou kulturu na velkém jevišti.
-Co to znamená pro tebe? -Inspiraci, hrdost.
Středověký fotbal marngrook
je pro všechny hrající domorodé hráče
v mužské i ženské soutěži.
Vím, že každý hráč si rád obléká svůj dres
s domorodými prvky
a reprezentuje náš fotbalový klub, ale i naši kulturu a náš původ.
Při marngrooku hrají kmeny
s kůží z vačice,
sešitou a naplněnou popelem.
Míč si lítá, kam chce.
Až 50 nebo 60 lidí
se ho snaží zmocnit.
Když to viděl zakladatel AFL, řekl:
„Je to neuvěřitelné a rychlé...
„Je to nesmírně akční.“
Myslím, že z toho se australský fotbal vyvinul.
Dnes máme spoustu hráčů z našich řad, kteří ten sport dělají.
Je čas zazářit, a oni v tomto sportu zanechali svou stopu.
Krok...
Úžasně blokuje.
První zápas...
mě pořád uchvacuje.
Míč má O'Loughlin. Dokáže kouzlit?
Zpátky O'Loughlinovi a ten střílí na bránu.
Fantastické!
Díval se každý, koho jsem v dospívání znal.
O'Loughlin ho drží uvnitř. Odtud má dobrou pozici.
Micky je úžasný hráč!
Někteří lidé byli asi překvapení, že mě vidí na hřišti, a říkali si:
„On to dokázal.
„Opravdu hraje a je v televizi.“
Na to nikdy nezapomenu. Život se nám navždy změnil.
K lepšímu.
Odehrál jsem jeden dva zápasy, pak tři a nakonec 300.
Sydney vzdává hold O'Loughlinovi.
Tři sta zápasů.
Nejraději se dívám na Michaela Walterse juniora.
Pomůže si... Walters!
Vraťme se ke hře.
Asi na 30 vteřin.
Uhýbá, nechce ztrácet čas.
Hraje na jistotu.
Je hvězdou tohoto fotbalového klubu.
Hrdý Aboridžinec
hrající před domácím publikem ve svém domovském týmu.
Má úžasnou kariéru.
Střílí z úhlu.
A znovu se nemýlí.
Michael Walters!
Míč má Fremantle. A zadem.
Walters zakončuje.
Australský fotbal byl prostředkem,
díky němuž jsem se vyhnul problémům, ale taky ho miluju.
Chci se dostat na nejvyšší úroveň.
Jsem hrdý, že mě vzali do Fremantle Dockers.
Je to tým z Perthu.
Mají skvělou historii domorodých hráčů.
Za mých časů jsme měli spoustu domorodých hráčů.
A určitě jich bude mnohem víc.
Vyhrává zápasy. Michael Walters je skvělý střelec.
Sonnyho síla spočívá ve schopnosti přečíst zápas.
Vidíte, jak mu to při sledování zápasu šrotuje.
Vidíte to na některých hráčích, já to vidím na něm.
Vždy je o krok před ostatními.
Michael Waters vyrostl, a posledních pár týdnů rozhoduje zápasy.
Tenhle míří domů.
Je mistr závěrečné čtvrtiny.
To je boží. Je skvělé vidět Michaela Waterse,
je naprostá hvězda.
MIDVALE, ZÁPADNÍ AUSTRÁLIE
Mám velkou rodinu.
Jak lze čekat, domorodé rodiny, bratranci z prvního, druhého kolena,
strýčkové a tetičky jsou pořád v kontaktu.
Dáš si šunkový sendvič?
Moje máma o nás pečuje.
Vždy mě vozila na tréninky i zápasy,
nechávala přespat kamarády, abychom mohli jet spolu.
Nejdřív dáme trochu sem.
Vždycky měla moje věci na fotbal vyprané
a připravené ráno, když jsem vstal.
Kdy jste poznala, že tenhle kluk umí hrát?
Než začal chodit.
Měl fotbalový míč pořád u sebe.
Bez přestání.
Doma, na ulici.
Nejspíš jste, jako u nás v Salisbury North,
měli několikrát rozbitá okna. Bylo to časté?
Bylo, a platí to pro oba kluky.
Hrála v mé kariéře obrovskou roli.
I teď je první na hřišti.
Hodně jí dlužím.
Míval jsi ve škole problémy?
-Ne ty osobně, ale... -Jednou dvakrát
jsem se v dorostu setkal s rasismem.
Na hřišti jsem to prožíval víc než jinde.
Mimo hřiště jsem se jako junior snažil s každým přít.
Nechápal jsem, proč mi nadávají.
Snažili se mě vyřadit ze hry.
Bude to volný kop a trápení pokračuje.
Poslal jim pusu?
Za okamžik pokračujeme.
Když je řeč o rase a urážkách,
nikdo o tom nemluvil,
než přišli Nicky Winmar, Michael Long
i naši hráči před nimi, Syd Jackson a Polly Farmer,
kteří si prošli peklem, aby mohli dělat sport, který milují.
Museli mít pocit, že jim sport lásku neopětuje.
Od hráčů to zažívali neustále.
Rozhodčí nic nedělali, zažívali to i od publika.
Bylo to všude, bylo to...
Bralo se to jako samozřejmost.
„Co se stane na hřišti, zůstane tam.“
Jako by se říkalo: „Vy černí se držte tam, kam patříte.“
Chtělo to pár lidí s neskutečnou odvahou,
kteří říkali: „Tak to ne. Tohle už si líbit nenecháme.“
Vítězství zastínil údajný rasistický útok
na Goodese v závěrečných minutách.
Neumím si představit, jak silní a odolní museli být.
Fotbalové hřiště je jejich pracoviště.
Winmar: Jsem černý a jsem na to hrdý
Jako kluk jsem viděl, když si Nicky vyhrnul dres.
Pamatuju si, že to bylo všude.
Stal se inspirací, protože ti hráči
tím procházeli každý týden.
Cítím obrovskou hrdost, když vidím takové sochy a znám příběhy
a lidi oslavující naši kulturu.
Jsem hrdý, protože lidé jako Nicky nám vyšlapali cestu.
Je na nás předat tu štafetu mladším hráčům.
Není pochyb, že jsem hrdý
nejen na to, co udělal, ale i na svou kulturu.
Sport hodně změnil diskurs o rasové diskriminaci.
AFL významně podporuje rozmanitost ve sportu
a vytváří prostor k diskusi v dalších oblastech,
což bude někdy v jiných oborech obtížné.
Nicky Winmar musel čelit obrovskému tlaku,
bylo to těžké.
Nicky a Michael Long
si prošli spoustou těžkostí.
Pokaždé, když vkročím na hřiště, jdu předvést svůj talent
a vyhrát zápas, ale také
být vzorem a vůdcem příštích generací.
Hrdost na mou kulturu
je pro mě na hřišti velkou vzpruhou.
Doufám, že se domorodé děti prosadí,
budou na hřišti vidět
a vybudují si kariéru pro sebe a své rodiny.
Roztáhni to.
Vždy je pěkné jít po ulici a slyšet, jak na vás lidi volají.
Když vidím děti, jak nosí dres s mým číslem, je to síla.
Jak je?
Dobrý.
Normálka. Jak je?
Je tu Michael O'Loughlin.
-Jak je? -Rád tě vidím, bratránku.
Jen mi ukazuje čtvrť.
Provádím ho tu.
Kdo je tu fanoušek Fremantle?
Fandové Západního pobřeží?
Fanoušci Sydney Swans?
Můžete jít.
Děláte si legraci.
Moje rodina jsou silní domorodí lidé.
Vždy jsme znali svůj původ.
Vracejí se na venkov dole na jihu,
do Albany a do oblastí Velkého jihu.
Není pochyb, že naše láska k těm místům a naše kultura pramení právě z toho.
Jak se máte?
Jednu fotku už s vámi mám.
Starší generace nám to předávala
a vštěpovala nám, ať nezapomínáme, odkud jsme.
Na tři, všichni řekněte Swans.
Freyo na tři. Raz, dva, tři!
Freyo!
Ženská liga australského fotbalu je velkou inspirací.
Tento sport má velkou popularitu.
Podívejte na rychlost Hodderové v prvním zápase.
Dává svůj první gól!
Tyto silné, neuvěřitelné, hrdé černošky jsou úžasné.
Jsou inspirací i pro mladší generaci.
Jak se máš?
Rád tě vidím. Jak to jde?
Moc dobře. Bez fialové tu být nemůžeš.
-To ne. -Promiň.
Je to jiné, než na co jsem zvyklý, ale jsem ve tvé zemi.
V zemi Noongarů.
-To jo. -Tohle je výjimečné místo.
To rozhodně.
Ženská liga v téhle komunitě hraje důležitou roli.
Po celé zemi sbírá úspěchy.
Jaké to je tady v Perthu?
Dnes je těžké představit si náš klub bez ženského týmu.
-Naprosto. -Byl by slabší.
Taky by tu bylo mnohem méně rušno.
Ale energie, kterou přinášejí do klubu
a na hřiště, a to všechny do jedné, je úžasná.
Jsou inspirací pro mladší generaci,
která vzhlíží k těmto silným ženám,
jak dělají sport, který milujeme.
Doletí střela levačkou až do cíle?
Gól, míč se jí dobře odrazil.
Maddy Prespakisová, juniorka.
Vždy jsem říkal, že australský fotbal je úžasný prostředek, aby se naši lidé
dozvěděli o škole, vzdělání, zdravém životním stylu, zaměstnání.
Mě na něm od začátku nadchlo hlavně to,
že ukázal ostatním, že to dokážeme.
A ještě důležitější je, že to ukázal nám.
A jestli to dokážeme my, dokážou to jiní.
Zastoupení Prvních národů
v zemi,
kde tvoříme pouze 3 % populace,
je v AFL, v mužských i ženských týmech,
mezi 11 a 13 %.
Podle mě je jedinečné,
že mluvíte o naší kultuře,
ale taky o našem krevním poutu a tím o celé zemi.
A země vám dává sílu
stejně jako kultura.
MÁMINA ZEMĚ - POINT PEARCE
Jak dlouho tu žiješ?
-V tomto domě? -Jo.
Dvacet, jednadvacet let.
Jako nejmladší z...
-Asi 14. -Ze 14 dětí?
STRÝČEK MUDDY - NARUNGGA
-Bratr mého táty? -Jo.
Co tu máme? Vysvětli mi to.
To je můj... Kdo umí číst? Přečteš to?
To jsou moje zprošťovací dokumenty.
Píše se tu „přestanete být Aboridžincem,
„abyste tu mohl žít.“
Říkalo se tomu psí lístek.
-Kolik ti bylo? -Byly mi tři, když jsem to dostal.
„Pokud někdy Rada pro ochranu Aboridžinců
„dojde k názoru, že Michael Victor O'Loughlin...“
-Ty. -Jo.
„...nevykazuje takovou povahu, úroveň inteligence
„a vývoj ospravedlňující platnost tohoto prohlášení,
„pak může Rada pro ochranu Aboridžinců toto prohlášení zrušit.“
-Neuvěřitelné. -Viděl jsi to,
kde se píše „přestane být Aboridžincem,
„abyste tu mohl žít...“ u všech černochů?
Mnozí to nechtěli podepsat,
ale chtěli odejít od misionářů,
aby jejich rodina žila lépe...
-Aby našli práci. -Aby pracovali venku.
Díky tomuhle jsem přestal být Aboridžincem.
To je Obecný zprošťovací certifikát.
Další výhody zahrnují:
Svobodný pohyb po městě bez rizika zatčení.
Jo.
V závorce: „Večerní zákaz vycházení platí.“
Vstupovat do obchodů či hotelů.
(Mohou, ale nemusí vás obsloužit.)
Jo.
Platí zvláštní podmínky.
„K získání tohoto zprošťovacího certifikátu
„je nutné přísně dodržovat následující.“
Mluvení domorodým jazykem - Zakázáno.
Tančit, provádět rituály a domorodé zvyky - Zakázáno.
Stýkat se s ostatními domorodci (včetně rodiny) - Zakázáno.
Nesměl ses setkávat s vlastní rodinou.
„Musíte se asimilovat do širší společnosti.
„Budou-li všechny podmínky uspokojivě dodrženy,
„můžete mít nárok na život ve městě bez dohledu.“
„Toto je vaše šance nepodléhat Zákonu na ochranu Aboridžinců
„a žít jako běloch.“
-Šílené. -Naprosto šílené.
Datum je 10. března 1951.
-Tahle věta mě ale dostává. -Která?
Toto je vaše šance nepodléhat Zákonu na ochranu Aboridžinců
a žít jako běloch.
Všechna tahle zproštění, certifikáty
a zákazy dělat všechny ty věci, ale fotbal hráli všichni společně.
Když hra skončila, šli si každý po svém.
Šel sis po svém. Když jsem hrál,
-to bylo v letech 1966, 1967. -Jo.
-Nemohl jsem pak jít do hospody. -Neuvěřitelné.
-Bylo to... -Jo.
-To je děsivé. -Tohle je pěkná stará fotka.
-Je odtud plno dobrých fotbalistů. -Jo.
Mladší generace to tu začala
a pak se to pokrevně předávalo dál.
Až k tomu, jak jsem řekl...
Že dostali šanci hrát australskou ligu.
-Já šel do Sydney. -Jo.
A strávil jsem tam 25 let.
Tvoje máma mi říkala: „Budeš fandit Sydney?“
Já na to: „Ne, fandím Richmondu.“
Nemůžu jen tak změnit klub.
Fandím jim od roku 1959.
Jedna věc, z které čerpám sílu tak daleko od domova v Sydney,
je místo, odkud jsem, a moje krevní pouto s ním.
Tvoje spojení.
Jsem spojen s Narunggy, Ngarridjerii a Kaurny,
a z toho čerpám sílu.
Když se mi stýská nebo se potýkám se zraněními
nebo čímkoli jiným, vracím se myšlenkami sem...
a k lidem jako ty a máma.
Jsem daleko od domova a spousta věci mi uniká,
ale vím, že jdu po cestě, na kterou jste hrdí.
-Máš domov, kam se můžeš vracet. -Naprosto.
Jsem hrdý na krevní pouta, jimiž je toto místo provázáno.
Učím to své děti.
Po téhle zemi chodily tisíce praotců a pramatek.
Jsou to mé kořeny a má pokrevní linie.
COORONG, JIŽNÍ AUSTRÁLIE
Je to celý můj život.
Začal tady a je tu už tisíce let.
To mám stále na paměti.
TÁTOVA ZEMĚ - RAUKAAN
Moc rád sem jezdím. Je to neuvěřitelná krajina.
Ale vždycky si uvědomuji a spojuji se s tím,
že moje pokrevní linie prochází tímto státem.
A národy Raukkanů a Ngarrideriů, národy mého otce,
mají v mém srdci také své místo.
Hej. Michael O'Loughlin.
Jak to jde?
-Rád tě vidím. -Já tebe taky.
-Vítej doma, bratře. -Moc rád tě vidím.
Vždycky šlo o moje lidi.
Vždy šlo o Point Pearce, o Raukkany
a zkušenost, kterou si prošli,
a jak s námi zacházeli, díky čemuž jsme se zocelili.
Můj praděda Milerum viděl dopředu a řekl: „Počkat.
„Všude kolem tu vyrůstají farmy.“
Jsem ohromený, jak to viděl
a jak to navždy změnilo náš život.
To je síla. Co máš, strejdo?
Jedno vím hned.
To je Milerum.
To je tvůj praděda.
Myslím, že prvního bělocha viděl v šesti letech
a věděl...
Na základě toho, co se dověděl od rodičů a prarodičů,
dnes máme díky jeho práci slovník.
Přesně tak.
Takže 700 nebo více slov, která učil...
-Jo. -...kdo to dělal?
To nikdo nedělal.
Všichni jsme cestovali po celé zemi
a víme, že spousta národů přišla o svůj jazyk
a kulturní zvyky.
Jo.
Je nám jasné, že spousta našich lidí,
naši prarodiče, měli zlomené srdce
a zlomeného ducha.
Víme tedy, že někteří se z toho vyhrabali a jiní ne.
A nelepší se to. Pořád se potýkáme s hroznými věcmi,
třeba sebevraždami.
Se sebevraždami mladých a alkoholismem.
Je to výzva pro nás všechny.
Co po sobě zanecháme?
Do čeho se v životě vložíme
a co zanecháme příštím generacím?
Když se dívám na Michaela, vidím ho jako malého kluka,
protože znám jeho otce a matku.
Vidím ho jako Michaela, který hrál za Sydney,
ale vidím ho i jinak.
Vidím v něm téměř každé jeho životní stadium.
Takže to, co Michael dělá,
je nesmírně důležité.
Potřebujeme lidi jako on.
Je Milerumem této generace.
Mám husí kůži, když to vidím.
Vidím v tom svého tátu.
-Jo. -Taky.
Vidím tátův obličej, když se na to dívám.
-Neuvěřitelné. -Jo.
-Je to solidní člověk. -Jo.
Moc... Všichni z Coorongu jsou solidní lidé.
Je tu odolnost a neoblomnost.
Aboridžinci jsou jedni z nejodolnějších lidí na Zemi.
Musíme být, když uvážíte, čím jsme si prošli
a jak jsme přežili na jednom z nejdrsnějších světadílů,
v téhle neuvěřitelné zemi zvané Austrálie,
o kterou naši lidé pečují a kterou milují už tisíce let.
„BOUDA“ V POINT PEARCE
Strávil jsem skoro celé dospívání
v Boudě v Point Pearce.
-Vzpomínám, jak jsme ji stavěli. -Jo.
Bylo ti asi 12 nebo 13.
Postavil jsem ji.
Za tvých časů byly po každé straně duny.
Když se vrátíte na venkov,
je těžké to vysvětlit, ale cítíte se celiství.
Cítíte se silní.
-Babička nás brala... -Až sem.
Prováděla nás tu. Ukazovala nám krajinu.
Jsem rád, že je doma i můj bratr.
Tohle potřebuješ.
To je naše kultura. Dává vám sílu dělat cokoli.
Sedíš tu a zíráš na to celý den.
Nádhera, co?
Jezdím sem a tam, všude, jako ty.
Ale vždycky se rád vracím domů.
-Obnovit spojení. -To je ono.
-Dobít baterky. -Zůstat věrný sám sobě.
To jsme se naučili.
Když nemůžeš být upřímný k sobě, tak ke komu?
Pořád tu žijou králíci?
Králíci, klokani, všechno.
-Klokani? -Obrovská tlupa.
-Běhají tudy. -Klokani?
Každý víkend, když jsem nehrál fotbal, a každou dovolenou jsme byli tady.
Chybělo mi to, dlouho jsem tu nebyl.
Život vás zavede různými směry,
staráte se o sebe a vlastní rodinu.
Vysvětlete to někomu, kdo není Aboridžinec,
a zeptá se: „Čím je to tu pro tebe tak výjimečné?“
Jako...
Plno lidí se tu tolik let živilo lovem a sběrem.
Tohle je ono, brácho.
Projdeme se trochu tamhle.
Podívej na ten písek.
-Ta vůně. -Stýská se po ní, co?
-Cítíš tohle na Bondi? -Máš štěstí.
Point Pearce je jistota.
Ať jste kdekoli,
tohle bude vždycky domov. Můžete se sem vracet,
ať se děje cokoli, a mluvit s lidmi
o tom, co se ve vašem životě děje.
Vždycky jsou tu.
-Krása. -Cítíš to?
Já vím, cítím to odtud.
Carrie, nechtělas dát na gril cibuli?
To je ono.
Sleduj babičku, jak vaří.
Tady ho máme.
Jsem ráda, žes přijel.
Strejda Muds.
Bacha na mě.
Dal sis načas.
Sedni si, strejdo.
Nikdy nebudu ztracený.
Vždycky budu vědět, kam jít, abych se vrátil domů.
Šli jsme se projít tudy a pak na kopec.
-Jo. -Paráda.
Tak jo.
Vidíš ten černý pás? Ten písečný pás tamhle?
Vidíš tu černou část na druhé straně před zátokou?
Jednou jsem tam chytil 13 krabů.
Všechno se to vrací, pomalu, a je to...
Žijete ve dvou světech.
Ve světě bílých lidí a v aboridžinské komunitě,
a snažíte se, aby naše kultura zůstala silná.
Profesionální vítězství profesionálního týmu.
Swans svůj úkol splnili.
Sport je pro naše lidi motorem všeho.
Zdraví, vzdělání, zaměstnání.
-Skvělé vítězství. Paráda. -Došlápli jsme si na ně.
Když přemýšlíte o výchově týkající se rasismu,
sport je oblast, která v něm hraje vůdčí roli.
Svůj úkol hráče v důchodu, který odehrál 300 zápasů
a teď sedí v radě Swans, neberu na lehkou váhu.
-Sledoval jsem vás před lety. -Je to dávno.
Já vím.
Tuhle nosím jako odznak cti.
Jsem hrdý na to, čeho jsem dosáhl.
POINT PEARCE - ABORIDŽINSKÁ ŠKOLA
Chci to vrátit své komunitě a tyhle věci vždycky...
To Aboridžinci dělají. Máme to v krvi.
Nadace GO je důležitou součástí našeho života.
Jezdíme do komunit, navštěvujeme školy,
stále mluvíme o vzdělání, zdravém životním stylu
a že máma se musí poslouchat.
Nikdy nezapomeňte, odkud jste.
Když nevíte, odkud jste, nevíte, kam jdete.
Tři góly Michaela O'Loughlina!
Všechny v druhém poločase!
Větší hráči nejsou.
Mám naději, věřím v lidi.
Věřím v naši zemi.
Ale potřebujeme, aby se k tomuto boji přidali další.
Další lidé, kteří mu dají svůj hlas.
Potřebujeme být slyšet.
Nikdo nezná Aboridžince jako Aboridžinci.
Chceme uznání, požadujeme respekt.
Překlad titulků: Pavla Le Roch
Kreativní dohled Jakub Ženíšek