Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fotball er en religion i landet vårt.
Alle jeg kjente, spilte australsk fotball.
Jeg hadde talent.
Men jeg beklager heller ikke
at jeg jobbet beinhardt og ofret ting.
O'Loughlin, to ganger All-Australian-spiller.
For en mester.
Jeg vant en kamp, to kamper.
500. mål for Indigenous Team of the Century-stjernen.
Michael O'Loughlin, fantastisk.
Det forandret livet vårt.
For en dag for Michael O'Loughlin, den første noensinne med 300 kamper
for Sydney Swans.
Sport bringer folk sammen.
Vi spiller det fantastiske spillet australsk fotball.
Ute på banen representerer jeg familien og lokalsamfunnet.
Det er ingen byrde. Det gir meg styrke.
Rasisme lever i beste velgående i Australia, og
det som skjer på banen, gjenspeiler det som skjer
på den andre siden av gjerdet, i samfunnet.
Mange ikke-aboriginer sier: "Kom over det."
Man kommer ikke over det om det skjer hele tida.
Jeg fikk gjennomgå som barn.
Det vekker minner, og jeg blir opprørt.
Det gjør bare vondt.
Jeg ble utsatt for rasisme forrige uke og uka før det.
Jeg er lei av det og av å kjempe.
Når du spiller foran 70 000 mennesker,
får det at noen publikummere kaller deg "ape", "abo" eller "svart hund",
deg helt satt ut.
Hvordan finner aboriginer styrken til å takle det?
En enorm oppgave.
Tarryn Thomas.
Vår yngre generasjon vil lede dette landet inn i framtida.
Han skal sørge for det, Michael Walters.
Det er enkelt. Folket vårt ønsker forandring.
Mye helbredelse trengs ennå.
Du må påvirke
og gjøre ting bedre.
Krigere på banen
SIR DOUG NICHOLLS-RUNDEN
Under oppveksten ble jeg dratt til kamper av familien.
Jeg så på, deltok
og lærte det ganske lett.
Har du billett?
-Nei. -Ansiktet er...
Jeg kan ikke hjelpe.
Men jeg kan få spille her.
Hei, folkens, står til?
Jeg drar til en annen kamp.
Jeg tror jeg klarer det.
Skal du også være med? Slik.
Slapp av.
Det var en fotball foran meg,
og jeg visste hva jeg skulle gjøre.
Hvordan har dere det? Hei, kompis.
Hei.
Det kom naturlig og var enkelt.
Hei, hvordan går det?
Fint å se deg. Går det bra?
Følelsen av ballen, spretten.
Jeg så om den gikk den ene eller andre veien.
Jeg vet ikke, det var bare...
Det føltes naturlig.
Du ser kjempebra ut.
Jeg må få ham til å se kjempebra ut.
Og når du blir proff,
må du jobbe med visse ting.
VI STÅR FORENT PÅ GADIGAL-LAND
Reglene for AFL-fotball...
...er at det ikke er noen.
Den kommer tilbake.
Den store mannen har en god berøring.
Atten spillere fra hvert lag
prøver å få tak i ballen.
Den er som en varm potet. Ballen surrer rundt på banen.
Ferdigheten er unik.
På et stadion med 70 000 mennesker er det utrolig.
Jeg og familien min elsker det,
samfunnet vårt elsker det. Australia elsker det.
Svingte ut i lufta. Parker tar den.
Mot hans høyre sko.
Scorer deres tredje mål.
Hvordan jeg vil beskrive mamma?
Muriel er veldig viljesterk og bestemt.
Jeg tror...
Jeg tror hun kan framstå som streng og hard.
Hallo!
Men hun er veldig myk innerst inne.
-Hallo. -Hallo.
-Hvordan går det? -Bra.
-Herlig å se deg. -Hei, kompis.
Hun interesserte seg for alt vi gjorde.
Om det var sport, skole eller hva enn det var,
var hun alltid der, så...
Men hun er en utrolig mor.
Så godt å se dere.
-Kompis, går det bra? -Alt bra, ja.
Hvordan var turen?
Fryktelig, en lang flytur, men vi kom hit til slutt.
Jeg tror Ricky vil hente Derrick.
-Ja? -De skal til Salisbury North.
Flott.
Det var stor interesse for sport på den tida,
og fotball, og jeg tror Michael,
som var veldig ung på den tida, tok til seg all
entusiasmen, familiesammenkomstene
og var et naturtalent
til å sparke ball
med sine brødre, søskenbarn og onkler.
-Det var alltid en fotball i nærheten. -Ja.
-Mange knuste vinduer. -Knuste vinduer og...
Baller over gjerdet.
Hoppe over gjerdet, ta ballen.
Familien betydde mye,
og de ga støtte hvor som helst, når som helst,
for Michael hadde en stor familie.
Massevis av søskenbarn.
-Når noen stakk innom... -De hadde en ball.
Jeg sa: "Onkel, kom og spark ballen."
Noen ganger himlet de med øynene, men de sparket med deg.
-Så, det var som... -Ja.
Overalt hvor jeg gikk, til butikken, spratt jeg ballen.
Eller hva som helst. Tok den med på skolen, alt.
Absolutt. På skolebussen.
Vi var heldige fordi
tante og onkel bodde like i nærheten av oss.
Besta bodde i nærheten,
og alle i lokalsamfunnet i Salisbury North
passet på hverandre.
Noe av det du lærer av tanter og onkler,
spesielt i fotballforstand, om å ta vare på deg selv,
holde deg unna alkohol,
ble også innprentet i meg tidlig.
De snakket mye om rasisme i sport,
men de sa alltid: "Ikke la det påvirke spillet ditt.
"Konsentrer deg om fotballen."
Det var tider da du ønsket å slåss, men
måtte trekke deg tilbake og fokusere.
Selv om jeg var sint ute på banen
under oppveksten og ble kalt mye,
visste jeg at besta og mamma så på og sa:
"Slutt å slåss. Spill videre."
SALISBURY NORTH I SØR-AUSTRALIA
Jeg visste tidlig
at vi hadde utfordringer
der vi bodde og ikke mye penger, og...
Så folk, iallfall aboriginer, gikk alltid inn og ut av klubben.
Det var bare et sted hvor jeg hang, fikk gode venner,
spilte cricket der om sommeren og fotball om vinteren.
Alle eide en ball, og det var lett å finne noen å spille med.
Helt herlig.
Det var nok ikke før jeg ble 12
og begynte å lage rep-lag,
at jeg tenkte: "Jeg er god til dette."
Og jeg tror det var moren min som sa:
"Spillere får mye penger for å spille." Jeg ble forbløffet.
Jeg visste ikke at du kunne få betalt for å spille.
Det forbløffet meg. Jeg sa: "Hva?"
Det var alt. Og jeg tenkte
at jeg kan spille og være god,
og jeg kan forandre min families skjebne.
Fem gutter i ett rom,
alle i køyesenger, og søskenbarn som sover på gulvet.
Jeg tenkte: "Jeg kan kjøpe hus til mor",
eller: "Jeg kan gjøre noe om jeg er god."
Han gikk fortsatt på videregående
da Swans kom på besøk.
Vi tenkte: "Hva gjør de her? Hva vil disse karene?"
Vi ante ikke hva vi kunne forvente.
Jeg tenkte bare: "Å, jøss."
Det var spennende og skummelt.
-Det var mye forskjellig. -Ja.
Det var et kultursjokk, å gå fra en lokal fotballklubb
til et AFL-miljø.
Det var et...
-Sjokk for systemet. -Skremmende for oss.
Overgangen fra Salisbury North til Sydney var stor.
Etter den første uka var jeg ferdig.
Jeg var klar til å dra tilbake til Adelaide og
bo hos mor, jobbe lokalt og spille for Salisbury North.
Men igjen, virkelig sterke mennesker i livet mitt, moren min:
"Det er ingenting her for deg. Bli.
"Denne muligheten er for god til å la gå til spille.
"Ikke mange får denne muligheten."
Jeg ser på en ung Tarryn Thomas,
og historien hans virker helt lik.
Tøft nabolag, han har flyttet langt hjemmefra
for å prøve å leve ut drømmen.
Helt alene, innenfor 50.
Tarryn Thomas.
Som barn var Tarryn
kjempegod, energisk,
konkurranseorientert, slitsom.
Den lidenskapen, tror jeg,
fikk ham dit han er i dag.
Han er ung, talentfull og fikk den gjennom.
En veldig positiv start for North.
To mål på tavla, og Cats ligger under med to.
Tarryn, jeg har sett ham på avstand.
Jeg tror at det for ham handler om konsekvent innsats.
Det er det som skiller virkelig gode spillere fra store spillere.
Spaserer, åpent mål. Publikum jubler igjen.
Det er noe ansvar med det,
og stemmen hans blir høyere,
og han blir mer selvsikker.
Jeg er ikke særlig snakkesalig.
Jeg lar heller ballen snakke.
Gjorde det bra. Thomas.
Tarryn Thomas snur seg,
sparker, mål.
Hver gang jeg går på banen,
tenker jeg på mine forfedre og alle brødrene før meg.
Jeg er stolt over at
jeg kan spille og fortelle historien min på banen.
Han sparker til Tarryn Thomas.
Han løper ut.
Ingen er der framme.
Han sparker den fram.
Den unge mannen har et enormt potensial
til å bli en stor ligaspiller over lang tid.
Det kan gjøre ham og familien velstående resten av livet.
DOONSIDE I NEW SOUTH WALES
Jeg hadde en god oppvekst.
Jeg hadde ikke mye, men...
Mamma og pappa gjorde alt for meg.
Ja, i Doonside
tar du enten den rette veien...
...eller den dårlige.
Om vinteren var det fotball,
og om sommeren friidrett.
Vi sluttet liksom aldri.
Sluttet aldri med sport.
TARRYNS BESTEMOR
Sport, sport og atter sport.
Medalje på medalje.
Heia, Tarryn!
Den stolteste,
stolteste bestaen...
...jeg kan være.
Jeg ser barnebarnet mitt på TV
hver helg. Han spiller i AFL.
Uniacke har bare én mann foran seg.
Og det er Thomas...
Første gang det skjedde meg, var
på skolen. Jeg ble kalt "svart hund".
Jeg visste ikke hva det betydde,
men det føltes ikke riktig.
I min tid snakket vi aldri om
at vi var aboriginer på skolen.
Jeg lærte ikke noe om det.
Og jeg har barnebarn
som ønsker å vite hvilken stamme de er fra.
Vi er kamilaroi-stammen,
og totemet vårt er goannaen.
Folk tror nok ikke at vi har noe hjerte.
Bare på grunn av hudfargen vår.
Jeg ville ha gjort alt for å gi familien min
et godt liv også.
De har gjort alt for meg.
Tarryn setter et eksempel, en ambassadør
for forandring.
Vi trenger en forandring.
Det at en som Tarryn
gjør dette, gjør meg stolt.
Sentimental.
Unnskyld.
NORD-MELBOURNE SAMFUNNSHUS
Det er utrolig.
Hvordan føler du deg?
Hårene i nakken min reiste seg.
RESPEKT FOR AVTALEN
Jeg er så stolt.
Jeg får gåsehud når jeg går forbi.
Og jeg ser "avtale" og "respekt".
Og en så ikonisk positur.
Jeg elsker at de setter seg på kne før kamper,
hele publikum satte seg på kne.
Det er sterkt å ha den stemmen.
Særlig å ha bilde av meg på veggen.
Det viser at lokalsamfunnet mitt sier nei til rasisme.
Det er ikke bare oss,
oss svarte, men alle.
Vi er ett stort samfunn, og alle står sammen.
Bare posituren og hva den representerer i USA,
hvor det hele startet med Black Lives Matter-bevegelsen.
Den har spredd seg over hele verden.
Du representerer ikke bare North Melbourne, klubben din,
men folket ditt i hele landet.
Det betyr mye for mange,
men for meg handler det om styrke, kultur. Dette er der oppe.
Jeg vil være i front
og fremme det tidligere spillere begynte for oss.
Fortsette framover.
Jeg er stolt av deg. Bra gjort.
Nok med å se på deg selv. La oss gå.
Står til?
-Godt å se deg. -Hvordan går det?
Det er utrolige urfolkstalenter der ute i dag.
Har du sett det før?
Som urfolkshistoriker, kompis,
har jeg fulgt spillet, alle regler, all sport.
Historisk sett fikk vi ingen sjanse.
Det var barrierer for fargede.
Vi fikk ikke muligheter før på 60- og 70-tallet.
Men vi sparket inn de dørene,
for det var de utrolige talentene i lokalsamfunnene våre
og de utrolige spillerne.
Vi så oss ikke tilbake.
Eddie holder den inne.
Han holder den inne!
Å, se på Eddie Betts!
Absolutt superstjerne!
For oss har sport vært et verktøy for en stemme
og for å be om forandring og anerkjennelse.
Men her, på den andre siden av landet,
som har en lang historie med aborigin-kamp.
Sekstitallet medførte store sosiale og politiske endringer.
STUDENTAKSJON FOR ABORIGINER
Du hadde Charlie Perkins og frihetsturen.
Gurindji-streiken i Wave Hill i 66.
Folkeavstemningen i 1967.
Nittito prosent av befolkningen støtter oss.
Teltambassaden i 72.
Og den tidlige aboriginbevegelsen hadde utrolig nok,
for nesten 100 år siden, afroamerikanske forbindelser,
afroamerikansk innflytelse og inspirasjon.
De sier ulykke, vi sier drap!
STOPP, IKKE SKYT
De sier ulykke, vi sier drap!
På grunn av det vi så på TV med det som skjedde med George Floyd
og mange andre,
men det var en så fryktelig hendelse.
Og så demonstrerte vi her oppe
med massemøter i Newcastle, Brisbane,
Sydney, Melbourne, tusenvis av mennesker.
Det ga oss mediaoppmerksomhet igjen.
Og vi kunne gå tilbake til
Granskningskommisjonen om svartes død i varetekt,
for det fortsatte.
Det som ble lagt fram
og ansett som nødvendig, ble ikke iverksatt.
Trøya du har på i dag, bruker vi med stolthet,
som mange av våre ikke-aborigine brødre og søstre,
i urfolksrunden vår.
Utrolig for folket vårt.
Vi får vise fram kulturen vår på en stor scene.
-Hva betyr det for deg? -Inspirasjon, stolthet.
Marngrook-runden er spesiell
for alle urfolksspillerne som spiller
i herre- og dameturneringen.
Jeg vet at alle spillerne elsker å ta på trøya
med urfolksdesign for å gå ut
og representere fotballklubben, men også kulturen og hjemstedet vårt.
I spillet marngrook var det stammer
som spilte med et pungrotte-skinn
fylt av trekull og sydd sammen.
Ballen havnet overalt.
Femti-seksti personer
prøvde å få tak i den.
En AFL-grunnlegger så dette og sa:
"Dette er utrolig, raskt...
"Det har masse action."
Spillet australsk fotball utviklet seg derfra.
Nå er det mange av oss som spiller.
Det er tid for å briljere, og de preger spillet.
Skrittet...
Fantastisk blokkering.
Den første kampen...
...forbløffer meg ennå.
O'Loughlin har den. Kan han skape magi?
Tilbake til O'Loughlin, som sparker ballen.
Praktfullt!
Alle jeg kjente i oppveksten, så på.
O'Loughlin holder den inne. Han er god nok derfra.
For en spiller, Micky!
Noen ble nok overrasket over å se meg på banen
og tenkte: "Han klarte det.
"Han spiller på TV."
Jeg glemmer det aldri. Livene våre ble aldri som før.
Til det bedre.
Jeg spilte én kamp, to, tre og til slutt 300.
Sydney ut på banen, O'Loughlin har vært en stjerne.
Tre hundre kamper.
Michael Walters jr. er en av mine favoritter å se på.
Hjelper seg selv... Walters!
La oss gå til kampen.
I 30 sekunder.
Han trår til og kaster ikke bort tid.
Han sørger for det.
Han har vært super for den klubben.
En stolt aboriginsk mann
som spiller foran hjemmepublikummet.
Han har hatt en fantastisk karriere.
Rundt hjørnet.
Han er kjempegod innenfor 50.
Michael Walters!
Fremantle har den. Utover.
Walters tar imot.
Fotball var et middel
for å holde meg unna problemer, men jeg elsker fotball også.
Jeg ville gjøre alt for å nå toppen.
Jeg var stolt over å bli tatt ut av Fremantle Dockers.
Det er et Perth-lag.
De har en flott historie med urfolk-spillere.
Vi har hatt mange urfolkspillere i min tid.
Det blir uten tvil flere.
Han har vært kampvinner og målscorer, Michael Walters.
Sonnys virkelig store styrke er evnen til å lese spillet.
Du ser at han tenker hardt når du ser på kampen.
Du ser det i visse spillere, jeg ser det i ham.
Han er alltid et skritt foran alle andre.
Michael Walters har ledet kamper de siste ukene.
Den sniker seg inn.
Her er sluttspurtspesialisten.
Jeg elsker det. Flott å se Michael Walters,
han har vært en stjerne.
MIDVALE I VEST-AUSTRALIA
Jeg har en stor familie.
Som ventet i urfolksfamilier: søskenbarn og tremenninger,
onkler og tanter som småprater hele tida.
Vil du ha skinkesmørbrød?
Moren min er omsorgsfull.
Hun har alltid kjørt meg til trening og kamper,
lot vennene mine overnatte så vi kunne dra på kamp sammen.
Vi prøver litt der først.
Hun var alltid den som vasket drakten min
og gjorde den klar til morgenen.
Når visste du at han kunne spille?
Før han begynte å gå.
Han spilte ball hele tida.
Uten stans.
I huset, gangen.
Jeg tipper, som hjemme hos meg i Salisbury North,
var knuste vinduer vanlig?
Ja, med begge guttene.
Hun har vært viktig for karrieren min.
Selv nå er hun den første på banen.
Jeg skylder henne mye.
Hadde du mange problemer på skolen?
-Ikke du personlig, men... -Litt rasediskriminering
i juniorfotball.
Jeg har opplevd det på banen mer enn andre steder.
Ute på fotballbanen som junior prøvde jeg å sparre med alle
fordi jeg ikke skjønte hvorfor de kalte meg slike ting.
De prøvde å få meg til å spille dårlig.
Det blir frispark, så det fortsetter.
Ga han dem et slengkyss?
Det fortsetter straks.
Hva angår rase og bakvaskelse,
snakket ingen om det
før Nicky Winmar, Michael Long,
til og med spillere før dem, som Syd Jackson og Polly Farmer.
De led for å spille spillet de elsket.
De måtte ha følt at spillet ikke elsket dem.
De opplevde det stadig fra spillere.
Dommerne var passive. De opplevde det fra publikum.
Det var overalt, og det ble...
Det ble akseptert.
"Hva enn som skjer på banen, forblir der."
Nesten som: "Dere svarte må kjenne deres plass."
Og man trengte folk med et utrolig mot
som sa: "Tull. Vi finner oss ikke i dette lenger."
Seieren ble overskygget av påstått rasistisk hån
mot Goodes i sluttminuttene.
De må ha vært utrolig sterke og motstandsdyktige.
De arbeider på fotballbanen.
Winmar: Jeg er svart og stolt av det
Jeg var en ung gutt da jeg så Nicky løfte trøya si,
og jeg husker det var overalt.
Han har blitt et lys, for disse spillerne
gikk gjennom det hver uke.
Jeg er stolt når jeg ser statuer som denne og historien vår bli fortalt
og folk som feirer kulturen vår.
Jeg føler meg stolt fordi gutter som Nicky banet vei for oss.
Vi må også gi stafettpinnen videre.
Det er uten tvil stolthet,
ikke bare over det han har gjort, men over kulturen min.
Sport har endret mange samtaler om rasediskriminering.
AFL har vært kjempegod til å fremme mangfold innen sport
og å skape samtaler på andre områder.
På andre arbeidsplasser ville det har vært vanskelig.
Alt det økte presset som Nicky Winmar måtte tåle,
ville ha vært vanskelig.
Nicky og Michael Long
og det de hadde vært gjennom og kampen.
På banen prøver jeg alltid å vise talentet mitt
og vinne kamper, men også
å lede og være et forbilde for neste generasjon.
Min stolthet over min kultur
hva gjelder å gå ut på en bane, gir meg et enormt løft.
Jeg ønsker å se urfolksungdom lykkes,
dominere, spille ekte fotball
og skape en karriere for seg selv og familien.
Strekk den ut.
Det er alltid godt å gå på gata mens folk roper navnet ditt.
Det er enormt å se ungdom gå rundt med mitt nummer på ryggen.
Hva skjer?
Ingenting.
Ikke mye. Står til?
Michael O'Loughlin her.
-Hvordan har du det? -Godt å se deg.
Bare viser meg nabolaget.
Viser ham rundt.
Hvem er Fremantle-fan her?
Noen West Coast-fans?
Sydney Swans-fans?
Bare dra.
Nei, dere spiller videospill.
Familien min, vi er sterke urfolk.
Vi har alltid visst hvor vi kom fra.
De drar alltid tilbake til hjemlandet,
til Albany og de flotte områdene i sør.
Vi elsker de stedene, og kulturen vår kommer derfra.
Hvordan går det?
Jeg har ett bilde med deg fra før.
Fra den eldre generasjonen, som lærer oss om det,
de innpodet oss til å huske hvor vi kommer fra.
På tre sier alle Swans.
Freyo på tre. En, to, tre!
Freyo!
Kvinnefotballen lyser.
Det snakkes veldig mye om spillet.
Se så rask Hodder er, den første kampen.
Hun scoret sitt første mål!
Disse sterke, utrolige, stolte svarte kvinnene er fantastiske.
De er også inspirerende for vår yngre generasjon.
Hvordan går det?
Hyggelig å se deg. Hvordan går det?
Veldig bra. Du må gå med lilla her.
-Å nei. -Unnskyld.
Annerledes enn det jeg er vant til, men jeg er i ditt land.
Noongarenes land.
-Ja. -Så det er et spesielt sted.
Absolutt.
Kvinnefotballens rolle i lokalsamfunnet
styrkes stadig rundt om i landet.
Hvordan er den her i Perth?
Det er vanskelig å tenke seg klubben vår uten kvinnelaget.
-Absolutt. -Den ville ha blitt redusert.
Den ville ha vært roligere også.
Men energien de bringer inn i klubben,
ut på banen og til hverandre og alle andre, er utrolig.
En inspirasjon for vår yngre generasjon,
å se opp til disse utrolig sterke kvinnene
og spille spillet vi elsker.
På venstre sko, vil den fly i brisen?
Ja, hun får sprett.
Maddy Prespakis, den unge.
AFL-fotball har vært et utrolig redskap for folket vårt
for å lære om skole, utdanning, sunn livsstil, sysselsetting.
For meg viste den tidlig
andre folk at vi kunne lykkes.
Enda viktigere, den viste oss at vi kunne lykkes.
Og lyktes vi, kunne andre det.
Andelen urfolk.
Vi utgjør
bare rundt tre prosent av landets befolkning.
I AFL, både herre- og damelagene,
utgjør vi mellom 11 og 13 %.
Det unike
er at du snakker om kulturen vår,
men også om stamtavler, og det sier noe om landet.
Og landet gjør deg sterk.
Kulturen gjør deg sterk.
MAMMAS LAND - POINT PEARCE
Hvor lenge har du bodd her?
-I dette huset? -Ja.
Tjue-tjueen år.
Og den yngste av...
-Rundt 14. -Fjorten barn?
ONKEL MUDDY - NARUNGGA
-Pappas bror? -Jepp.
Hva har du her? Forklar dette.
Dette er mine... Hvem kan lese? Kan du lese dette?
Det er fritakspapirene mine.
Det står: "Erklær at du ikke lenger er aborigin
"for å bo på..."
Det ble kalt en hundebillett.
-Hvor gammel var du? -Jeg var tre da jeg fikk det.
"Hvis Aborigines Protection Board
"mener at nevnte Michael Victor O'Loughlin..."
-Du. -Jepp.
"...ikke har den personligheten, intelligensen
"og utviklingen som rettferdiggjør at denne erklæringen videreføres,
"kan Aboriginals Protection Board tilbakekalle denne erklæringen."
-Utrolig. -Så du det
der det stod: "...ikke lenger være aborigin
"for å bo på..." for alle svarte menn?
Mange ville ikke signere,
men de ville bort fra misjonsstasjonen
for å gi familien sin et bedre liv...
-For å finne arbeid. -For å arbeide utenfor.
Det som slår meg, er den med å slutte å være aborigin.
Dette er et generelt fritaksbevis.
Ytterligere fordeler inkluderer:
Gå fritt gjennom byen uten å bli arrestert.
Jepp.
(Merk: Portforbud gjelder)
Gå inn i butikk eller hotell.
(Du kan bli betjent eller ikke.)
Jepp.
Spesielle vilkår gjelder.
"For å få dette fritaksbeviset
"må det følgende følges strengt."
Snakke på morsmål - forbudt.
Delta i dans, ritualer, innfødte skikker - forbudt.
Omgås andre urfolk (inkludert familie) - forbudt.
Du får ikke omgås din egen familie.
"Du må assimilere deg inn i storsamfunnet.
"Om alle vilkår oppfylles og opprettholdes tilfredsstillende,
"får du kanskje bo i byen uten tilsyn."
Dette er din sjanse til å bli fri fra aboriginloven
og leve som en hvit mann.
-Sinnssykt. -Helt sprøtt.
Datert 10. mars 1951.
-Men denne linjen tar kaka. -Hvilken?
Dette er din sjanse til å bli fri fra aboriginloven
og leve som en hvit mann.
Alle disse fritakene og bevisene
og forbud mot alle disse tingene, men alle spilte fotball sammen.
Men da kampen var slutt, gikk alle hver til sitt.
Du går til ditt. Da jeg spilte,
-i 67-66. -Ja.
-...kunne jeg ikke gå på puben etterpå. -Utrolig.
-Var det... -Ja.
-Det er kjempebra. -Det er et godt gammelt bilde.
-Mange gode fotballspillere kommer herfra. -Ja.
Den yngre generasjonen startet med denne gjengen,
da gikk stamtavlene helt fram.
Helt fram til, som jeg sa...
Gitt muligheter til å spille AFL-fotball.
-Jeg dro til Sydney. -Ja.
Og tilbrakte 25 år der.
Moren din sa til meg: "Skal du heie på Sydney?"
Jeg sa: "Nei, jeg er Richmond-tilhenger."
Jeg kan ikke bytte lag sånn uten videre.
Jeg har heiet på Richmond siden 1959.
Det jeg fikk styrke fra mens jeg var langt borte i Sydney,
var hjemstedet mitt og stamtavlen min her.
Din tilknytning.
Og min tilknytning til aboriginene.
Dette styrker meg
når jeg har hjemlengsel, om jeg er skadet
eller i dårlig form. Da tenker jeg på dette stedet...
...og folk som deg og mamma.
Jeg er langt hjemmefra og har gått glipp av ting,
men jeg vet at dere er stolte av reisen min.
-Du har et hjem å dra til. -Absolutt.
Jeg er stolt av stamtavla mi her.
Jeg lærer barna mine om den.
Mine tusenvis av bestefedre og bestemødre har gått over dette landet.
Det er røttene mine og stamtavla mi.
COORONG I SØR-AUSTRALIA
Det er hele livet mitt.
Den startet der og har vært der i tusenvis av år.
Den er i bakhodet mitt.
PAPPAS LAND - RAUKKAN
Jeg elsker å komme hit. Det er et utrolig land.
Men det jeg alltid er klar over og tilknyttet, er
at stamtavla mi går rett gjennom denne delstaten.
Og Raukkan og Ngarrindjeri-folkene, min fars land,
betyr også noe spesielt for meg.
Hei. Michael O'Loughlin.
Hvordan går det?
-Hyggelig å se deg. -Deg også.
-Velkommen hjem. -Hyggelig å se deg.
Det har alltid handlet om mitt folk.
Det har alltid handlet om Point Pearce, Raukkan og
det folket vårt har vært gjennom.
Hvordan vi har blitt behandlet, til hvor sterke vi har blitt.
Oldefaren min, Milerum, hadde framsynthet til å si: "Vent.
"Det dukker opp masse gårder."
Imponerende at han så det
og hvordan framtida vår kunne endres.
Kjempebra. Hva har du, onkel?
Jeg kjenner igjen ham.
Det er Milerum.
Det er oldefaren din.
Han var visst seks da han så en hvit person for første gang,
og han visste at...
...med det han lærte av foreldrene og besteforeldrene,
har vi ei ordbok på grunn av ham.
Absolutt.
Så, de 700 eller flere ordene han lærte bort...
-Jepp. -...hvem gjorde det?
Ingen.
Heldigvis har vi alle reist landet rundt,
og vi vet at mange urfolksgrupper har mistet språk
og kulturell praksis.
Ja.
Vi vet at mange blant vårt folk,
våre besteforeldre, var knuste
og nedbrutte mennesker.
Noen overlevde det, andre ikke.
Den situasjonen fins ennå. Vi har ennå
problemer med selvmord,
ungdomsselvmord, alkoholisme.
Det er en utfordring for oss alle.
Hva skal vi etterlate oss?
Hva skal vi investere livet i,
og hva skal vi gi til neste generasjon?
Når jeg ser på Michael, ser jeg ham som et lite barn,
fordi jeg kjenner foreldrene hans.
Jeg ser ham som spilleren Michael,
men som annerledes også.
Jeg ser ham i nesten alle livsstadier,
så det Michael gjør, er...
...fantastisk viktig.
Vi trenger folk som Michael.
Han er virkelig denne generasjonens Milerum.
Dette synet gir meg frysninger.
Jeg ser faren min i den.
-Ja. -Også.
Jeg ser pappas ansikt i den.
-Utrolig. -Ja.
-Han var en stødig mann. -Ja.
Du bor ikke i Coorung uten å være stødig.
Den viser motstandskraft og tøffhet.
Aboriginene er blant jordas mest motstandsdyktige.
Det måtte vi være for å tåle det vi har gjennomgått,
og for å ha overlevd på et ugjestmildt kontinent,
det utrolige Australia,
som folket vårt har elsket i tusenvis av år.
POINT PEARCE - "SKURET"
Jeg tilbrakte nesten hele oppveksten
i skuret i Point Pearce.
-Jeg husker at jeg bygde dette. -Ja.
Du var 12-13.
Jeg bygde det.
På din tid var det to sanddyner på hver side.
Når du går på hjemlandet igjen,
er det vanskelig å forklare. Du føler deg hel.
Du føler deg sterk.
-Besta tok oss med... -Gjennom her.
Ja, gikk rundt. Viste oss landet.
Fint at brødrene mine er hjemme også.
Du trenger dette.
Dette er kultur. Den gir deg styrke til å gjøre hva som helst.
Sitte her og stirre på dette hele dagen.
Vakkert, ikke sant?
Jeg drar overalt, som du.
Men jeg liker alltid å komme hjem.
-Føle tilknytning. -Ja.
-Få krefter. -Være deg selv.
Det er det vi må lære.
Er du ikke ærlig mot deg selv, hvem skal du være ærlig mot?
Er det ennå kaniner her?
Kaniner, kenguruer, alt.
-Kenguru? -Største gruppa.
-Alle er her. -Kenguruer?
Hver helg, om jeg ikke spilte fotball, og hver ferie var vi der.
Jeg savnet det. Jeg har ikke vært her på lenge.
For i løpet av livet
skal du ta deg av familien din.
Forklar det for noen som ikke er aborigin
og si: "Hvorfor er stedet spesielt for deg?"
Som...
Folket mitt har jaktet og sanket der i mange år.
Det er her, kompis.
La oss gå ut dit.
Se på sanden.
-Den lukten. -Savner den.
-Lukter du det på Bondi? -Bra for deg.
En ting du vet om Point Pearce,
er at uansett hvor du er,
vil det stedet alltid være hjemme, og du kan dra tilbake,
uansett hva, og snakke med folk
om hva som skjer i livet ditt.
De er alltid der.
-Nydelig. -Lukt på det.
Ja, jeg lukter det herfra.
Carrie, ville du steke løken i pannen?
Ja.
Se på besta som lager mat.
Hei, der er han.
Hei, fint at du kunne komme.
Onkel Muds.
Pass på ermet.
Du tok deg god tid.
Sett deg, onkel.
Jeg går meg aldri vill.
Jeg vil alltid vite hvor jeg må dra når jeg må hjem.
Gikk en tur her ute, så gikk vi opp bakken.
-Ja. -Ja, kjempebra.
Greit.
Ser du den svarte flekken? Sandflekken der?
Ser du den svarte delen på den andre siden før ringen?
Vi fikk rundt 13 krabber der en dag.
Det kommer inn nå, litt og bare...
Du lever i to verdener.
Den hvite manns verden og aboriginenes samfunn,
men sørger for at kulturen vår er sterk.
Proff seier fra et proft lag.
Swans gjør jobben.
Sport har vært vårt folks redskap for alt.
Helse, utdanning, sysselsetting.
-Flott seier. Kjempebra. -Sett ned foten.
Innen utdanning om rasisme
er det idretten som leder an.
Jobben min nå, som eks-spiller med 300 kamper,
er en plass i Swans' styre, noe jeg ikke tar lett på.
-Jeg så deg spille for mange år siden. -For lenge siden.
Jeg vet det.
Jeg bærer det med et hederstegn.
Jeg er stolt over det jeg har oppnådd.
POINT PEARCE - ABORIGINSKOLE
Jeg vil gi tilbake til samfunnet og det vi alltid har...
Aboriginer gjør det. Vi har det i blodet.
GO Foundation er en viktig del av livene våre.
Vi har dratt til lokalsamfunn og besøkt skoler.
Vi har alltid snakket om utdanning, en sunn livsstil
og å lytte til moren din.
Glem aldri hvor du kommer fra.
Om du ikke vet hvor du kommer fra, vet du ikke hvor du skal.
Tre mål til Michael O'Loughlin!
Alle i andre omgang!
Det går ikke an å bli mye større.
Jeg er håpefull og tror på mennesker.
Jeg tror på landet vårt.
Men vi trenger flere i den kampen.
Flere som bruker stemmen sin.
Vi trenger en stemme.
Ingen kjenner aboriginene som aboriginene.
Vi ønsker og krever den respekten.
Tekst: Jon Sæterbø
Kreativ leder Heidi Rabbevåg