Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fotboll är en religion i hela landet.
Alla jag kände spelade fotboll. Det gjorde man.
Jag hade talang.
Men jag ber inte heller om ursäkt för
mitt slit och mina uppoffringar.
O'Loughlin, två gånger i all star-laget.
Vilken mästare.
Jag kunde spela en match, två.
500:e målet för stjärnan från Århundradets infödda lag.
Michael O'Loughlin, magnifikt.
Det förändrade våra liv.
Vilken dag för Michael O'Loughlin, den förste att spela 300 matcher
för Sydney Swans.
Sport för samman människor.
Vi utövar en fantastisk idrott vid namn AFL-fotboll.
Ute på en plan representerar jag min familj och mitt samhälle.
Det är ingen börda, det ger mig styrka.
Rasismen lever och frodas i Australien och
det som händer på planen återspeglar det som händer
på andra sidan stängslet, i samhället.
Många icke-aboriginer säger: "Glöm det bara."
Man kan inte glömma det om det händer hela tiden.
Jag råkade ut för det i U12-laget.
Det väcker minnen och jag blir riktigt ledsen.
Det gör ont.
Jag fick utstå rasism förra veckan och förrförra.
Jag är trött på det. Jag är trött på att kämpa.
När man spelar match inför 70 000 åskådare
och någon i publiken ropar "apa" eller "abo" eller "svarta hund"
så tappar man sugen.
Hur finner aboriginer styrkan att stå emot det?
Det är tufft.
Tarryn Thomas.
Vår yngre generation kommer att leda landet in i framtiden.
Han vill vara säker, Michael Walters.
Det är enkelt, vårt folk vill ha förändring.
Det krävs fortfarande mycket läkning.
Man måste påverka,
lämna platsen i bättre skick än när man kom.
KRIGARE PÅ PLANEN
Under uppväxten släpades jag på matcher av mina farbröder, pappa, mamma.
När jag tittade och spelade
lärde jag mig rätt snabbt.
Har du biljett?
-Nej. -Ditt ansikte...
Jag kan inget göra.
Men jag kan få en kick här.
Hej, hur mår ni?
Jag kan få en kick på en annan match.
Jag tänker: "Jag kan."
Ska du också vara med? Okej.
Ingen orsak.
Jag hade en fotboll framför mig
och bara visste hur jag skulle göra.
Hur mår ni? Hej, broder.
Hej, mannen. Hallå.
Det kom ganska naturligt och var ganska lätt.
Hej, hur är det?
Trevligt att ses.
Känslan för bollen, studsen,
jag kunde se åt vilket håll den skulle.
Jag vet inte, det bara...
Det var bara naturligt.
Se på dig, ser bra ut.
Jag måste väl få honom att se bra ut?
Och sen, när man blir professionell
finns det mycket att jobba med.
FÖRENADE STÅR VI PÅ GADIGAL-MARK
Reglerna i AFL-fotboll...
...är att det inte finns några regler.
Den går in.
Bra touch från den store mannen.
Det är 18 spelare i varje lag
och alla försöker få utrymme att ta bollen.
Bollen flyger runt på planen.
Skickligheten är unik.
På nära håll på en stadion med 70 000 människor är det otroligt.
Jag älskar det, min familj älskar det,
samhället älskar det och Australien älskar det.
Träffade luften. Parker tar bollen.
Snurrar för högerskott.
Träffar mål och får in trean.
Hur jag skulle beskriva mamma?
Muriel är väldigt viljestark, väldigt beslutsam.
Jag tror...
Jag tror att hon kan framstå som disciplinerad och hård.
Hej!
Men hon är en riktig mjukis på insidan.
-Hej. -Hej.
-Hur mår du? -Bra.
-Härligt att se dig. -Hej, kompis.
Hon intresserade sig för allt vi gjorde.
Oavsett om det var sport, skolan eller något annat,
så var hon alltid där.
Hon är en otrolig mamma.
Så kul att se familjen.
-Är allt bra? -Allt är bra, ja.
Hur var resan?
Den gick bra, en lång flygning men vi kom fram till slut.
Ricky ska visst hämta Derrick.
-Jaha? -De ska till Salisbury North.
Så bra.
Det fanns ett stort intresse för sport på den tiden,
och fotboll, och jag tror att Michael,
ung som han var, bara sög åt sig all
entusiasm, familjesammankomsterna,
och bara hade en naturlig talang
för att ta upp bollen och sparka omkring den
med sina bröder, kusiner och farbröder.
-Det fanns alltid en fotboll. -Alltid.
-Många krossade fönster. -Krossade fönster och...
Bollar över stängsel.
Hoppa över stängslet, ta bollen.
Släkten betydde mycket,
och den erbjöd stöd var som helst, när som helst.
För Michael hade en ganska stor släkt.
Dussintals kusiner.
-När nån hälsade på... -Då hade de en boll.
Jag sa: "Farbror, kom och sparka boll."
Ibland himlade de med ögonen, men de kom och sparkade.
-Så det var som att... -Ja.
Vart jag än gick, till affären, studsade jag en boll.
Vad som helst. Tog den till skolan och allt.
Absolut. På skolbussen.
Vi hade tur, för där vi bodde
hade vi moster och morbror här uppe, runt hörnet,
mormor bodde runt hörnet,
alla i grannskapet i Salisbury North
tog hand om varandra.
En del av det man lär sig av sina fastrar och farbröder,
särskilt när det gäller fotboll, om att ta hand om sig,
inte supa,
trummades in i mig tidigt också.
De pratade om mycket som gällde rasism runt sport,
men det handlade alltid om: "Låt det inte störa ditt spel."
"Fokusera på fotboll."
Det fanns tillfällen när man ville slåss, men...
...måste hålla igen och fokusera.
Hur arg jag än var på planen
som junior när jag växte upp och kallades olika saker,
så visste jag att mormor och mamma tittade och sa:
"Kom igen, sluta bråka. Spring efter bollen."
Jag visste tidigt att
vi hade utmaningar,
var vi bodde, och inte så mycket pengar...
Så folk, definitivt vårt folk, kom alltid in och ut från klubben.
Det var en plats där jag umgicks, fick bra vänner,
spelade cricket på sommaren och fotboll på vintern.
Alla ägde en boll och det var lätt att hitta någon att sparka med.
Man måste älska det.
Det var inte förrän jag blev runt 12
och började bli uttagen till lag
som jag tänkte: "Jag är rätt bra."
Jag tror att det var mamma som sa:
"En del får mycket betalt för att spela fotboll." Jag blev chockad.
Jag visste inte att man kunde få betalt.
Jag blev chockad, och bara: "Vad?"
Och det avgjorde saken. Jag tänkte att fotboll,
det kan jag spela, bli riktigt bra på,
och jag kan hjälpa min familj.
Fem pojkar i ett rum,
alla i våningssängar med kusiner som sov på golvet.
Jag tänkte: "Jag kan köpa ett hus,"
"eller göra något om jag är bra nog."
Han gick fortfarande i gymnasiet, i årskurs 12,
när Swans kom på besök.
Vi tänkte: "Vad gör de här? Vad vill de här killarna?"
Vi visste inte vad vi kunde förvänta oss.
Jag tänkte bara: "Åh, wow."
Det var spännande och läskigt.
-Det var många olika saker. -Det var det.
Det var lite av en kulturchock, från en lokal klubb
till AFL-miljön.
Det var en...
-Chock för systemet. -Skrämmande för alla.
Bytet från Salisbury North till Sydney var ett stort steg.
Efter första veckan var jag färdig.
Jag var redo att åka tillbaka och
bo med mamma, arbeta lokalt och spela för Salisbury North.
Men återigen, riktigt starka personer i mitt liv, mamma:
"Här finns inget för dig. Stanna."
"Den här möjligheten är för bra för att missa.
"Det är inte många som får den."
Jag ser på en ung Tarryn Thomas,
vars historia, för mig, ser exakt likadan ut.
Tufft område, han har flyttat långt hemifrån
för att försöka leva sin dröm.
Helt själv, innanför 50.
Tarryn Thomas.
Som barn var Tarryn...
...fantastisk, energisk,
tävlingsinriktad, utmattande.
Den passionen tror jag
tog honom dit han är idag.
Den begåvade unga Roo-spelaren får in den.
Det är en riktigt positiv start för North.
Två sexpoängare på tavlan, och Cats har två enpoängare.
Tarryn, jag har sett honom på håll.
För honom handlar det om att fortsätta jobba.
Det är det som skiljer bra spelare från fantastiska spelare.
Tar sats, öppet mål, och publiken är på benen igen.
Det finns ett visst ansvar i det,
och hans röst kommer att bli högre
och han kommer att bli mer självsäker.
Jag är ingen storpratare.
Jag låter hellre bollen tala.
Bra gjort. Thomas.
Tarryn Thomas vänder,
sparkar, gör mål.
Varje gång jag går på planen,
tänker jag på mina förfäder och alla bröder som kommit före mig.
Jag är mycket stolt över
att kunna ta på västen, spela och berätta min historia.
Han når Tarryn Thomas.
Han flyger iväg.
Han har ingen framför sig.
Han sparkar fram den.
Jag tror att den här unga killen har en enorm potential
att vara en riktigt bra spelare i ligan under en lång tid framåt,
och ge sig och sin familj trygghet för resten av deras liv.
Jag hade en ganska bra uppväxt.
Jag hade förstås inte mycket, men...
...mamma och pappa har gjort allt för mig.
Ja, här i Doonside
tar du antingen den bra vägen
eller den dåliga.
På vintern var det fotboll,
och på sommaren friidrott.
Så vi slutade liksom aldrig.
Slutade aldrig att sporta.
TARRYNS MORMOR
Sport, sport och mer sport.
Medalj efter medalj.
Heja, Tarryn!
Den stoltaste,
stoltaste mormor...
...jag kan vara.
Jag har mitt barnbarn och tittar på honom på tv
varje helg, när han spelar i AFL.
Uniacke. Han har bara en man framför sig.
Och det är Thomas...
Första gången det hände mig var
i skolan. Jag blev kallad "svart hund".
Jag visste inte vad det betydde,
men det kändes inte rätt.
På min tid pratade vi aldrig om
vår aboriginalitet i skolan.
Inget av det fick jag lära mig.
Och jag har barnbarn idag
som vill veta vilken stam vi tillhör.
Vi tillhör Kamilaroi,
och vår totem är goanna-ödlan.
Folk verkar tro att vi inte har något hjärta.
Bara på grund av vår hudfärg.
Jag gör allt för mamma och mina syskon
så att de också ska få ett bra liv.
De har gjort allt för mig.
Tarryn är en förebild, som jag sa, en ambassadör
för förändring.
Vi behöver förändring.
Men att ha någon som Tarryn
som gör det här gör mig stolt.
Känslosam.
Förlåt.
NORTH MELBOURNE ALLAKTIVITETSHUS
Fantastiskt.
Hur känns det, kompis?
Håren reser sig på mig.
FÖRDRAG RESPEKT
Jag känner mig stolt.
När jag går förbi får jag gåshud.
Och jag ser "fördrag" och "respekt" där.
Och en sån ikonisk pose också.
Jag älskar när de går ner på knä före match,
när publiken går ner på knä.
Det är väldigt mäktigt att ha den rösten.
Särskilt att ha min bild på väggen.
Det visar verkligen att mitt samhälle säger nej till rasism.
Så det är inte bara vi,
som svarta, det är alla ihop.
Vi är ett helt stort samhälle och alla har samlats.
Bara posen och vad det står för i Amerika,
där allt började med Black Lives Matter-rörelsen.
Och det har nu spridits runt om i världen.
Här representerar du, inte bara North Melbourne, din klubb,
utan ditt folk överallt i landet.
Det betyder många saker för många olika människor,
men för mig handlar det om styrka, kultur. Det är vad som visas.
Jag vill vara längst fram,
och driva det tidigare spelare har påbörjat.
Fortsätta framåt.
Jag är stolt över dig. Bra gjort.
Nog med att titta på dig själv. Vi går.
Hur är det med dig?
-Trevligt att ses. -Hur mår du?
Vi har en del fantastiska aboriginska talanger idag.
Har du sett det under resan?
Som aboriginsk historiker, kompis,
har jag följt spelet, alla varianter, alla sporter.
Verkligheten är att historiskt fick vi inte chansen.
Det fanns barriärer grundade på hudfärg.
Först i slutet av 60-talet och in på 70-talet öppnades dörren för oss.
Men i princip sparkade vi in dörrarna
för det var den otroliga talangen i våra samhällen
och de otroliga spelarna.
När vi kommit in fanns ingen återvändo.
Håller den i spel.
Han håller den i spel!
Åh, titta på Eddie Betts!
Vilken superstjärna!
För oss har sport varit ett sätt att få en röst
och efterfråga förändring och erkännande.
Men över hela landet
finns en lång historia av kamp för aboriginernas rättigheter.
Genom 60-talet, med stora sociala och politiska förändringar.
STUDENTAKTION FÖR ABORIGINER
Vi hade Charlie Perkins och Freedom Ride.
Gurindjistrejken på Wave Hill 1966.
Folkomröstningen 1967.
92 % av befolkningen stödde oss.
Tältambassaden 1972.
Och otroligt nog hade den tidiga aboriginska rörelsen,
för nästan 100 år sen, afro-amerikanska kontakter,
afro-amerikansk påverkan, afro-amerikansk inspiration.
De säger olycka, vi säger mord!
STOPP SKJUT INTE
De säger olycka, vi säger mord!
På grund av det vi såg på TV, det som hände med George Floyd,
och många andra däromkring,
men det var en så fruktansvärd händelse.
Och då stod vi upp här,
och demonstrationer i Newcastle, Brisbane,
Sydney, Melbourne, tusentals människor.
Vi återkom till rampljuset i media.
Och vi kunde gå tillbaka till
kommissionen om svarta dödsfall i förvar
för det har fortsatt.
Implementeringen av de saker som drogs upp
och ansågs vara nödvändiga hade ignorerats.
Västen du har på dig idag bär vi med stolthet,
liksom många icke-aboriginer,
i vår aboriginska omgång.
Otroligt för vårt folk.
Vi får visa upp vår kultur på en stor scen.
-Vad betyder det för dig? -Inspiration, stolthet.
Marngrook-omgången är speciell
för alla aboriginska spelare som spelar
i herr- och damligan.
Alla spelare älskar att ta på sig västen
med aboriginsk design och gå ut
och representera vår klubb, men också vår kultur och vårt ursprung.
Spelet marngrook, som vissa stammar
spelade med ett pungråtteskinn
fyllt med träkol och hopsytt.
Bollen for överallt.
Det var så många som 50 till 60 personer
som alla försökte få tag på bollen.
En av AFL:s grundare såg det och tänkte:
"Det här är en otrolig, snabb..."
"Det är mycket action."
Jag tror att fotboll utvecklades därifrån.
Nu har vi flera spelare från vårt folk som utövar sporten.
De får chansen att lysa, och lämnar avtryck i sporten.
...i steget...
Tar emot en magnifik tackling.
Den första matchen
gör mig förstummad än.
O'Loughlin har den. Kan han skapa magi?
Tillbaka till O'Loughlin. O'Loughlin sparkar för mål.
Magnifikt!
Alla jag växte upp med tittade.
O'Loughlin håller den inne. Han är bra nog.
Vilken spelare han är, Micky!
Det fanns nog de som överraskades av att ens se mig på plan,
som tänkte: "Han har faktiskt gjort det."
"Han spelar faktiskt på TV."
Det glömmer jag aldrig. Och våra liv förändrades för alltid.
Till det bättre.
Jag kunde spela en match, två matcher, tre matcher och så småningom 300.
Sydney in på planen, O'Loughlin har varit en stjärna.
Trehundra matcher.
Michael Walters Jr. är en av mina favoritspelare att se på.
Tar den själv... Walters!
Det avgör matchen.
I 30 sekunder.
Han går runt. Han slösar ingen tid.
Han vill vara säker.
Han har varit fantastisk för den klubben.
En stolt aboriginsk man
som spelar inför sin hemmapublik, sin hemstam.
Han har haft en otrolig karriär.
Nu så, runt hörnet.
Och han är dödlig innanför 50.
Michael Walters!
Fremantle har den. Spelar fram.
Walters tar emot.
Fotboll var bara ett medel som kunde
hålla mig borta från trubbel, men jag älskar fotboll också.
Jag vill göra allt för att nå den högsta nivån.
Jag var stolt över att draftas av Fremantle.
Det är ett Perth-lag.
De har en historia med aboriginska spelare.
Många aboriginska spelare har kommit fram under min tid.
Det blir utan tvekan många fler.
Han är en matchvinnare och en målgörare, Michael Walters.
Sonnys stora styrka är hans spelförståelse.
Man kan se det när man tittar på en match, hans hjärna jobbar.
Man ser det hos vissa spelare, som hos honom.
Han ligger alltid steget före alla andra.
Michael Walters har stegat fram som främsta målskytt de senaste veckorna.
Den slinker in.
Han är specialist på slutkvarten.
Härligt att se Michael Walters,
han har varit en riktig stjärna.
Jag har en stor familj.
Som man kan tänka sig i aboriginska familjer: kusiner, sysslingar,
farbröder och fastrar träffas hela tiden.
Vill du ha en skinksmörgås?
Min mamma är mer den omtänksamma.
Hon körde mig till träning och matcher,
lät mina vänner sova över så vi kunde åka tillsammans.
Vi tar lite på den här först.
Det var hon som såg till att mina matchkläder var tvättade
och klara när jag vaknade på morgonen.
När förstod du att han kunde spela?
Innan han kunde gå.
Han brukade ha fotbollen. Hela tiden.
Utan avbrott.
I huset, i gången.
Jag tänker mig, som i mitt hus i Salisbury North,
ett par hål i fönstren. Var det en vanlig händelse?
Ja, med båda pojkarna.
Hon har varit viktig för min karriär.
Hon är fortfarande först på arenan.
Jag är skyldig henne mycket.
Hade du mycket problem i skolan?
-Inte du personligen, men... -Rasgrejen, någon gång
kan det ha hänt mig i junior-fotboll.
Jag råkade ut för det på planen mer än någon annanstans.
På planen som junior försökte jag sparra med alla
för jag förstod inte varför de kallade mig saker.
De försökte störa mitt spel.
Det blir frispark, så tjafset fortsätter.
Kastade han en slängkyss?
Det har fortsatt i andra.
På tal om ras och fördomar,
ingen pratade om något sånt
innan Nicky Winmar, Michael Long,
och spelarna före dem som Syd Jackson och Polly Farmer,
de hade ett helvete för att utöva sporten de älskade.
De måste ha känt att sporten inte älskade dem tillbaka.
De fick skit nonstop från spelare.
Domarna gjorde inget, de fick skit från publiken.
Det fanns överallt, och det...
Det accepterades.
"Det som händer på planen stannar på planen."
Nästan som: "Ni svarta ska veta er plats."
Och det krävdes några personer med ett otroligt mod
som sa: "Vi tänker inte ta den skiten längre."
Segern överskuggades av ett påstått rasistiskt glåpord
mot Goodes i slutminuterna.
Jag kan inte föreställa mig hur starka och tåliga de måste ha varit.
Fotbollsplanen är deras arbetsplats.
Winmar: Jag är svart och stolt
Jag var en ung pojke när jag såg Nicky lyfta västen
och jag minns att det var överallt.
Han har blivit en fyrbåk eftersom de här spelarna
fick genomgå det varje vecka.
Jag känner stolthet när jag ser statyer som denna och vår historia berättas
och folk fira vår kultur.
Jag känner mig stolt eftersom killar som Nicky är de som banade väg för oss.
Sen ska vi lämna över stafettpinnen till de yngre spelarna.
Det finns definitivt en stolthet,
inte bara över det han gjort, utan över min kultur.
Sport förändrade samtalet om rasdiskriminering.
AFL har starkt främjat mångfald inom idrotten
och även skapat konversationer inom andra områden som
ibland, på andra arbetsplatser, kan vara svåra att ha.
All den extra press som Nicky Winmar och andra fick stå ut med,
det måste ha varit svårt.
Nicky och Michael Long
och det de fick gå igenom, och kampen.
När jag går ut på planen är jag där för att visa min förmåga
och vinna matcher, men också
för att leda och vara en förebild för nästa generation.
Stoltheten över min kultur
när jag går ut på planen lyfter mig.
Jag vill se aboriginska ungdomar slå igenom
och dominera och spela riktig fotboll
och göra karriär för sig och sin familj.
Sträck ut den.
Det är alltid fint när man går på gatan och folk ropar ditt namn.
Att se ungar gå runt med mitt nummer på ryggen är enormt.
Vad händer?
Ingenting.
Hur är läget?
Michael O'Loughlin här.
-Hur är läget? -Kul att se dig.
Han visar mig bara området.
Visar honom runt.
Är någon Fremantle-fan här?
Några West Coast-fans?
Sydney Swans-fans?
Ni kan sticka iväg.
Nä, ni är okej.
Min familj, vi är starka aboriginer.
Vi vet var vi kommer ifrån.
De åker alltid till landet, söderut
till Albany och andra områden i Great Southern.
Helt klart härrör vår kärlek till de platserna och vår kultur från det.
Hur är läget?
Jag har ett foto med dig redan.
Den äldre generationen, som lär oss om det,
har ingjutit i oss att minnas vårt ursprung.
På tre säger alla Swans.
Freyo på tre. Ett, två, tre!
Freyo!
Damligan AFLW är en riktig fyrbåk.
Det pratas otroligt mycket om sporten.
Se så snabb Hodder är, i sin första match.
Hon gör sitt första mål.
Dessa starka, otroliga, stolta svarta kvinnor är helt fantastiska.
De är inspirerande för vår yngre generation också.
Hur är läget?
Trevligt att träffas. Hur går det?
Riktigt bra. Du måste bära lila här.
-Åh, nej. -Förlåt.
Annat än vad jag är van vid, men jag är på ditt land.
Noongars land.
-Det är det. -Det är en speciell plats då.
Det är det absolut.
Den roll AFLW spelar här i samhället.
Den går från klarhet till klarhet i hela landet.
Hur är det här i Perth?
Nu är det svårt för mig att föreställa mig vår klubb utan damlaget.
-Absolut. -Den skulle vara mindre.
Den skulle vara mycket tystare också.
Men energin som de tar in i klubben
och ut på planen och med varandra och med alla andra är fantastisk.
En inspiration för vår yngre generation,
som ser upp till dessa otroligt starka kvinnor
och utövar sporten vi älskar.
På vänsterfoten, kommer den att blåsa in?
Det gör den, med studsen.
Maddy Prespakis, yngligen.
Jag har alltid sagt att fotboll har varit ett sätt för vårt folk
att lära sig om skola, utbildning, hälsosam livsstil, sysselsättning.
Jag tror att en av de saker som den gjorde tidigt
är att den visade andra att vi kunde.
Än viktigare, den visade oss att vi kunde.
Och om vi kunde, skulle andra kunna.
Representationen av ursprungsbefolkningen,
som bara utgör
cirka 3 % av landets totala befolkning.
I AFL, i herrlagen såväl som i damlagen,
är vi mellan 11 och 13 %.
Det som verkligen är unikt
är att man pratar om vår kultur,
men man talar om blodslinjer och man talar om landet.
Och landet gör en stark.
Kultur gör en stark.
MAMMAS LAND POINT PEARCE
Hur länge har du bott här?
-I det här huset? -Ja.
20-21 år.
Och den yngsta av...
-Cirka 14. -Fjorton barn?
FARBROR MUDDY NARUNGGA
-Min pappas bror? -Japp.
Vad har du här? Förklara det här för mig.
Det här är mina... Kan du läsa det här?
Det är mina dispenshandlingar.
Det står att "du uppger härmed att du ska upphöra att vara aborigin"
"i syfte att bo i..."
Det kallades hundbiljett.
-Hur gammal var du? -Jag var tre år när jag fick den.
"Skulle Aboriginskyddsstyrelsen"
"finna att sagde Michael Victor O'Loughlin..."
-Du. -Japp.
"...saknar den karaktär och intelligensnivå"
"och utveckling som berättigar denna förklarings fortgående,
"kan Aboriginskyddsstyrelsen återkalla denna förklaring."
-Otroligt. -Såg du där
det står: "upphör att vara en aborigin"
"i syfte att bo i..." för alla svarta?
Många ville inte underteckna,
men ville bort från missionsstationen
för att ge sin familj ett bättre liv...
-För att få arbete. -Att jobba utanför.
Jag fastnar på det där, att man upphör att vara aborigin.
Det är alltså ett allmänt intyg om dispens.
Förmåner inkluderar också:
Gå fritt genom staden utan att arresteras.
Japp.
(Obs: Utegångsförbud gäller)
Gå in i butik eller hotell.
(Du kan serveras eller inte)
Japp.
Särskilda villkor gäller.
"För att få detta dispensintyg
"måste följande strikt följas:"
Att tala på modersmål - Förbjudet.
Delta i dans, ritualer, inhemska seder - Förbjudet.
Umgås med andra aboriginer (inklusive familj) - Förbjudet.
Får inte träffa sin egen familj.
"Du måste assimileras i samhället i stort."
"Om alla villkor uppfylls och upprätthålls
"kan du också berättigas att bo i staden utan tillsyn."
Detta är din chans att bli fri från aboriginskyddslagen
och leva som en vit man.
-Galet. -Helt galet.
Daterad den 10 mars 1951.
-Den här raden fastnar jag för. -Vilken?
Detta är din chans att bli fri från aboriginskyddslagen
och leva som en vit man.
Alla dessa undantag och intyg
och förbud att göra olika saker, men alla spelade fotboll tillsammans.
Sen, när matchen var slut, gick de skilda vägar.
Man gick sin egen väg. När jag spelade,
-det var -67, -66, när jag spelade. -Ja.
-Jag kunde inte gå på krogen efteråt. -Otroligt.
-Var det... -Ja.
-Snyggt. -Det är ett fint gammalt foto.
-Många bra spelare kommer härifrån. -Ja.
Den yngre generationen började med det här gänget,
sen följde blodslinjerna.
Ända fram till, som jag sa...
Fick möjlighet att spela i AFL.
-Jag gick till Sydney. -Japp.
Och tillbringade 25 år där.
Din mamma frågade: "Ska du heja på Sydney?"
Jag sa: "Nej, jag är ett Richmond-fan."
Jag kan inte byta lag bara sådär.
Jag har hållit på Richmond sen 1959.
Det jag hämtar styrka ifrån, när jag är långt hemifrån i Sydney,
är min hemtrakt och mina blodslinjer som löper där.
Din anknytning.
Anknytningen till Narungga, Ngarrindjeri och Kaurna,
det är något som ger mig styrka
när jag känner hemlängtan eller är skadad
eller ur form. Då tänker jag mig tillbaka dit...
...och till folk som du och mamma.
Jag är långt hemifrån och jag har saknat mycket,
men jag vet att min resa är något ni är stolta över.
-Du har ett hem att komma till. -Absolut.
Jag är stolt över blodslinjerna genom platsen.
Det lär jag mina barn.
Mina tusentals anfäder och anmödrar har vandrat i det landet.
Det är mina rötter och mina blodslinjer.
Det är hela mitt liv.
Det började där, och det har varit där i tusentals år.
Det sitter i bakhuvudet.
PAPPAS LAND RAUKKAN
Jag älskar att komma ut hit. Det är ett otroligt land.
Men det jag alltid är medveten om och anknuten till är
att mina blodslinjer löper tvärs över delstaten.
Och Raukkan och Ngarrindjeri-nationen, min fars länder,
har en särskild plats för mig också.
Hallå, Michael O'Loughlin.
Hur är läget?
-Trevligt att ses. -Detsamma.
-Välkommen hem, broder. -Fint att ses.
Det har alltid handlat om mitt folk.
Det har alltid handlat om Point Pearce, om Raukkan och
det vårt folk har genomlevt
och hur vi behandlades och hur starka vi blivit.
Min farfarsfar, Milerum, hade förutseendet att säga: "Vänta."
"Det dyker upp bondgårdar överallt."
Jag är imponerad över att han insåg det
och att allting skulle förändras.
Härligt. Vad ska du visa mig?
Den känner jag igen.
Det är Milerum.
Det är din farfarsfar.
Han var sex första gången han såg en vit person,
och han visste att...
Med kunskapen han fått från sina föräldrar och farföräldrar,
vi har en ordbok tack vare hans arbete.
Absolut.
Så de minst 700 ord som han lärde ut...
-Japp. -...vem gjorde det?
Ingen gjorde det.
Lyckligtvis, vi har rest runt i landet,
och vi vet att många nationsgrupper har förlorat språket
och förlorat sedvänjor.
Ja.
Vi inser att många av vårt folk,
våra anfäder, var förkrossade,
nedbrutna människor.
Vi vet att vissa människor kom igenom det, andra inte.
Och situationen är fortfarande densamma. Vi måste fortfarande hantera
hemska saker som självmord,
ungdomssjälvmord, alkoholism.
Det är en utmaning för oss alla.
Vad ska vi lämna efter oss?
Vad investerar vi våra liv i,
och vad ska vi lämna till nästa generation?
När jag ser på Michael ser jag honom som liten,
för jag känner hans far och mor.
Jag ser Michael som spelade för Sydney,
men jag ser honom annorlunda också.
Jag ser honom i nästan varje skede av hans liv,
så det Michael gör är
fantastiskt viktigt.
Vi behöver människor som Michael.
Han är egentligen den här generationens Milerum.
Jag får rysningar när jag ser den.
Jag kan se min pappa i den.
-Ja. -Också.
Jag kan se min pappas ansikte där.
-Otroligt. -Ja.
-Han är en stadig man. -Ja.
Man bor inte i Coorong utan att vara stadig.
Där finns härdighet och tuffhet.
Aboriginerna är de härdigaste människorna på jorden.
Det måste vi, med tanke på vad vi har fått utstå
och hur vi har överlevt på en så kärv kontinent,
den otroliga plats vi kallar Australien
som vårt folk har tagit hand om och älskat i tusentals år.
POINT PEARCE "SKJULET"
Jag tillbringade i stort sett hela min uppväxt
i Skjulet i Point Pearce.
-Jag minns när jag byggde det här. -Ja.
Du var ungefär 12, 13.
Jag byggde det.
På din tid fanns det två sanddyner på vardera sidan.
När man går på landet
känner man sig hel igen.
Man känner sig stark.
Mormor brukade ta med oss överallt.
Gå runt. Visa oss landet.
Jag är glad att min bror är hemma.
Du behöver det här.
Det är det kultur är. Det ger dig styrka att göra vad som helst.
Sitta här och stirra hela dagen.
Vackert, eller hur?
Jag åker hit, dit, överallt, som du själv.
Men jag gillar att komma hem.
-Återanknyta. -Precis.
-Ladda upp. -Vara sann mot sig själv.
Det måste vi lära oss.
Om man inte är ärlig mot sig själv, vem ska man vara ärlig mot?
Finns det fortfarande kaniner här?
Kaniner, känguruer, allt.
-Känguru? -Flest av alla.
-De är överallt. -Känguru?
Varje helg, när jag inte spelade, och varje röd dag var vi där.
Men nu hade jag inte varit där på ett tag.
För livet tar en på en resa
där man tar hand om sin egen familj.
Förklara det för någon som inte är aborigin och frågar:
"Varför är den platsen så viktig för dig?"
Alltså...
Mitt folk har jagat och samlat där i så många år.
Här är det, bror.
Vi går ut dit.
Titta på sanden där.
-Den lukten. -Saknar du den?
-Finns den i Bondi? -Bra för dig.
En sak vet man om Point Pearce,
oavsett var man är,
så är den platsen alltid hemma och man kan åka dit,
när man vill, och prata med folk
om vad som händer i ens liv.
De finns alltid där.
-Härligt. -Lukta på det.
Jag känner lukten härifrån.
Carrie, ville du steka löken i stekpannan?
Sådär, ja.
Mormor som lagar mat.
Där är han ju.
Hej, kul att du kunde komma.
Farbror Muds.
Titta så hon sover.
Det tog tid.
Sätt dig nånstans, farbror.
Jag är aldrig vilse.
Jag vet alltid vart jag ska när jag behöver komma hem.
Gick på promenad här, sen gick vi upp på kullen.
-Jaha. -Ja, härligt.
Okej.
Ser du den svarta fläcken? Sandfläcken där?
Ser du den svarta delen på andra sidan före ringen?
Jag fick runt 13 krabbor där en dag.
Det är på väg in, lite...
Man lever i två världar.
De vitas värld och en aboriginsk gemenskap,
och att hålla vår kultur stark.
Proffsig seger av ett proffsigt lag.
Swans får jobbet gjort.
Sport har varit vårt folks ingång till allt.
Vård, utbildning, sysselsättning.
-Fantastisk vinst. Härligt. -Sätt ner foten.
Om man tänker på utbildning kring rasism,
så har idrotten tagit ledningen.
Mitt nuvarande jobb, som före detta spelare
som sitter i Swans styrelse, tar jag inte lätt på.
-Jag såg dig spela för flera år sen. -Länge sen.
Ja, jag vet.
Och jag ser det som en hedersbetygelse.
Jag är stolt över vad jag har kunnat åstadkomma.
POINT PEARCE ABORIGINSKA SKOLA
Jag tycker, att ge tillbaka till samhället och det vi alltid har...
Aboriginer gör så. Det finns i vårt DNA.
GO Foundation är en viktig del av våra liv.
Vi har åkt ut till samhällen, besökt skolor,
vi har pratat om utbildning, en hälsosam livsstil,
och att lyssna på mamma.
Glöm aldrig var du kommer ifrån.
Om du inte vet var du kommer ifrån, vet du inte vart du är på väg.
Tre mål för Michael O'Loughlin!
Alla i andra halvlek!
Man blir inte mycket större och bättre än så.
Jag är hoppfull. Jag tror på människor.
Jag tror på vårt land.
Men vi behöver fler som deltar i kampen.
Fler som talar ut.
Vi behöver en röst.
Ingen känner aboriginer som aboriginer gör.
Vi vill ha och vi kräver den respekten.
Undertexter: Erik Jon-And
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir