Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ÚTLEZÁRÁS
WILMINGTON, ÉSZAK-KAROLINA 2018
A kékek a menhelyek.
Ezek a városrészek,
ezek a mentősök és tűzoltók.
Ezek a Nemzeti Gárda egységei. És enniük kell.
Van egy tervünk.
Nem csak etetünk, rendszereket alkotunk.
Teljesen más…
Hogy hívnak, drágám?
José vagyok.
Milyen José?
- José. - José!
Komolyan, mi a vezetékneved?
Andrés.
„Etetünk, rendszereket alkotunk.” Ezt mondtad, ugye?
Aha.
Ez tetszik.
Mert rendszerek nélkül nem tudunk segíteni.
Mi a beosztásod…
Nincs beosztásom.
A legnagyobb kihívás az, hogy az egész olyan kiterjedt.
A Vöröskereszt még mindig nincs online.
Nem tudnak szállítani, sem mást csinálni.
150 000 adag akkor is megy,
ha nincs semmi másunk.
Szuper. Jó.
Mindegyikben legyen 40!
Nagyon fontos. Mindenki kapjon eleget enni.
Hahó!
- Hány menhely? Három? - Három menhely.
Uram, megvannak a számok.
Egy, kettő és három.
Nagyon magas vízen megyünk át. Nézzék!
Csak így lehet ételt kiszállítani.
Olyan 1000 adagunk van.
Örülök, hogy van ez az autó.
Óvatosan! Vigyázz!
Óvatosan!
- Jól van, nincs gond. - Készülj, jó?
- Készülj! - Megvagyunk.
Nyugodt vagy?
Nyugodt.
Óvatosan, srácok, jó?
- Óvatosan! - Jó.
Ha leesik, jobb, ha ugrunk.
Igen.
Rendben? Szerintem erős, de legyünk okosak!
Legyünk okosak!
Mindenki tud úszni?
- Igen. - Jó.
Én is.
Van itt étel.
Remélem, tudunk enni adni az embereknek. És hogy nem esik bajunk.
Mihez…
Mihez kezdjünk az étellel?
Most nem sok mindenhez.
Megpróbáljuk?
Most nem.
Oké.
Ezt rakodjátok le!
Imádom a „szakács” szót, mert spanyolul
„cocinero”.
Szerintem romantikus.
JOSÉ ANDRÉS ALAPÍTÓ, WCK
A cocinero ott áll a tűzhelynél.
Néha megégeti magát,
érzi a tűz melegét.
Mindent fazékba teszünk,
vizet, hozzávalókat,
és a szeretet, a hő és az idő segítségével
a végére
étel lesz belőle.
Sügérből
portugál, mozambiki, spanyol, katalán,
angol, amerikai ragu!
- Hahó! - Erre, Jason!
A katalán matrózok a tenger közepén így főzik.
És én ezért szeretem a szakács
szót használni. Séfnek lenni…
A csapataimban sokan vannak, akik jobb séfek,
és jobban irányítják a konyhát.
Ez a konyhánk szellemisége,
hogy jóllakjon az egész világ.
Meglátom a lehetőséget ott, ahol más káoszt lát.
Értek hozzá, hogy kiszúrjam a nagy gondokat,
megértsem őket, és megtaláljam az egyszerű megoldásokat.
Ha belegondolsz, mindannyiunknak enni kell.
Így egymásnak főzni a legkevesebb.
És számomra ezért szakácsnak lenni a legnagyobb megtiszteltetés.
Főzöm és enni adok.
Gyönyörű.
Ezt nézzétek! Barna.
A sajt enyhén megolvadt.
Itt egy gyors tapa, egyszerű, csodás, egyedi.
1993-ban érkeztem Washington D.C.-be.
23, 24 éves voltam.
Sikerült létrehoznom Amerika egyik
legnépszerűbb spanyol tapaséttermét.
De sokan nekem szegezték,
hogy én vagyok-e a megfelelő séf az étteremhez.
Valószínűleg nem.
23 éves voltam. Ugyan!
Tapaséttermet gondolt ki.
JOSÉ FELESÉGE
Ennyi idősen túlbecsüljük magunkat.
Voltak kételyeim.
Nagyon fiatal volt, de előtte az El Bulliban
és más spanyol csúcséttermekben dolgozott.
Ferran volt rá a legnagyobb hatással.
FŐSZAKÁCS, EL BULLI
Ferran nem csak már létező ételeket főzött,
új technikákat talált ki.
Ott voltam a csodák megalkotásánál.
Egy új univerzum létrejötténél.
Számomra étteremtulajdonosnak lenni nem végzet volt,
a természetemből következett.
Megvolt bennem a spiritusz és a szenvedély.
A washingtoni elitben sokan tekintettek rá jöttmentként.
„Ki ez a spanyol fickó?”
Nagy ambíciói voltak,
és kicsit túlvállalta magát.
JOSÉ ANDRÉS RICHARD WOLFFE-FAL
Ezért könyvet írtunk a tapasról.
SPANYOL ÍZEK AMERIKÁBAN
De Spanyolországot egy séf sem képviselte.
SZERZŐ ÉS ÚJSÁGÍRÓ
A könyvekben ő lehetett a spanyol.
Mi az a tapas? Miről van itt szó?
- Hát… - Előételek?
A tapas jelentése: „spanyol falatkák”.
Így.
Be akarta mutatni a spanyol ételeket.
De szerintem ez a kirakósnak csak egy darabja.
Az ételnél is fontosabb volt José hozzáállása.
A tapasélmény José lelke.
Szeret mindent megosztani.
Az ételt és az élményeit is.
A közösségi élmény a lényeg.
Felrobban a szádban!
- Igen! Robbanni fog… - Nézd…
- …a számban. - Gyerünk!
Gondolom, egyetértenek, hogy lelkesedésből nincs bennem hiány.
- José Andrés séf… - Séfként sztárnak lenni
valamilyen szinten új fogalom volt.
És José meglovagolta ezt a hullámot,
és egészen sokféle…
KORÁBBI ÉTELROVATÍRÓ
…egománt találni a sztárséfek között.
José Andrés vagyok, ez a Spanyolországban készült.
Ezután márkává nőtte ki magát.
JOSÉ ANDRÉS SZARDÍNIA OLÍVÁBAN
Nagy cége lett.
Jézusom! Ezt nézzétek!
Drasztikus váltás volt.
A Dupont Circle-i termelői piacra jártunk.
JOSÉ LÁNYA
És emlékszem, egyik vasárnap,
a termelői piacon odajöttek hozzá az emberek,
hogy közös képet készítsenek vele.
És kicsit mérges voltam: „Ő az enyém.”
„Miért akar hirtelen mindenki vele fényképezkedni?”
- Inés, megeszed a paellát? - Megeszem mindet.
Mindet? Azért hagysz nekem, nem?
Beszéltünk róla, és megbeszéltük,
hogy a tévében szerepléstől nem lesz boldog az ember.
Mindenhonnan érnek támadások.
De ha van üzenete,
a hírnév által átadhatja.
Az én szakmámban…
nem gyakorlunk elég nagy befolyást
az emberek táplálására.
HAITI, FÖLDRENGÉS 2010
Mindenkinek van az életében egy pillanat,
amikor megszólítja a hivatása.
És sosem tudni, ez mikor jön el,
és kitől vagy honnan.
De egy nap engem is megszólított.
A haiti földrengés.
A Kajmán-szigeteken nyaraltam,
és olyan tehetetlennek éreztem magam, pedig olyan közel voltam.
Mikor láttuk a pusztítást, úgy döntöttünk, odamegyünk.
Nem arra gondoltam, hogy segíteni fogok.
Csak tanulni akartam.
Segítségre van szükségünk.
Nincs étel, nincs víz. Semmi.
A város még nagyon sötét volt éjjel,
senki sem volt az utcán, és sokan menekülttáborokban voltak.
Port-au-Prince mellett voltunk egy menhelyen.
Körülbelül 250 ember.
Elkezdtem babragut főzni.
A táborból sok nő segített,
krumplit, hagymát hámoztak.
Ugyanaz a csapat nő segített.
Mosolyogtak.
És a nézésükkel azt üzenték,
hogy bár értékelik a munkámat,
hogy főzöm nekik,
de ők nem úgy eszik a babot, ahogy én elkészítem.
Én meglepődve azt gondoltam,
hogy a világ legjobb babját főzöm.
Elvégre José Andrés vagyok.
TV-műsorom volt Spanyolországban, éttermeim Amerikában.
De hallgattam a nőkre.
És egy mozsártörő segítségével
babpürét készítettünk, ami bársonyos, selymes lett,
ahogy ők szeretik.
Bár az egóját bántotta,
ráébredt, hogy tisztelni kell az embereket.
Az étel lényege a közösség. Úgy kell készíteni, ahogy helyben eszik,
nem a fehér megmentő módjára.
És szerintem ez nagyban formálta a World Central Kitchent
az azutáni működésében.
Bizonyos értelemben megmutatták,
hogy milyen legyen a World Central Kitchen.
A mai napig, ha távoli helyekre megyünk,
olyan ételeket készítünk, amelyeket szívesen esznek a helyiek.
Egyértelmű volt számomra, hogy olyan szervezetet szeretnék,
amely segíteni tud az emberek életét felforgató
eseményekre válaszolva.
Ott lenni, vizet, ételt nyújtani.
Két-három évig megpróbálom
bebizonyítani, hogy erre szükség van, és még nincs ilyen.
Egyszerű küldetéssel érkeztünk,
az ételen keresztül akarunk változást elérni.
Elfogyott az étel. Fogytán az étel és a víz.
- Nem lesz baj. - Sajnálom, Puerto Rico,
de eléggé megtépázzátok a büdzsénket.
Az emberek könyörögnek, szoronganak, nélkülöznek…
9500 KONTÉNER A KIKÖTŐBEN RAGADT
…fontos ellátmányok ragadtak itt.
PUERTO RICO, MARIA HURRIKÁN 2017
VÍZ ÉS ÉTEL KELL!
Puerto Rico minden szempontból fordulatot hozott.
Azt mondta: „Jó, elmegyek egy hétre.”
Fogott egy hátizsákot, és…
Azt sem tudom, hogy jutottak oda.
A Maria utáni első Puerto Ricón landoló járat volt.
Nate Mookot, az én szentemet…
PUERTO RICO! ENNI ADNÁNK!
…három órával a járat előtt felhívtam,
és szóltam, hogy megyek. Három órával később mellettem ült.
Három nappal a hurrikán után érkeztünk meg.
Nem tudtuk, mire számítsunk.
Joséval olyan három napnyi ruhát pakoltunk.
Néhány napra készültünk,
gondoltunk, segítünk kicsit.
De…
VEZÉRIGAZGATÓ, WCK
…katasztrofális volt a helyzet, mikor odaértünk.
Az egész szigetet sújtotta a vihar.
És a hatása nem napokig, hanem hónapokig tartott.
A logisztika is nagy kihívás volt.
Puerto Ricón az ellátmányok gyors szállítása nem könnyű…
AMERIKAI VÖRÖSKERESZT
…a nehezen hozzáférhető helyekre.
A legtöbben csak San Juanra gondolnak.
Valószínűleg nem jártak másutt a szigeten.
Nem voltak a vidéki részeken.
Nehéz terep. Nehéz közlekedni.
És hurrikán után még nehezebb.
Elmentünk a rendezvényközpontba.
Megkerestük a megfelelő embereket.
Odahívnak egy megbeszélésre, ahol az üzemanyagról van szó.
Mindenki pánikol, mert elfogyott
az üzemanyag a szigeten.
Mondtuk, hogy ez nagyon fontos,
de mit fognak enni?
Az étel kósza gondolat.
Hoztak konzervételt, amit elég melegíteni.
Ezek tartósak, szorosan csomagoltak,
a hadsereg ezt viszi magával a konfliktusövezetekbe.
És sajnos sok vészhelyzet esetén továbbra is ez az alapértelmezés.
Közel ehetetlenek.
A kanalat!
Szerda éjjel felhívtam a feleségemet:
„Szerintem nem jövök haza.”
Mert az Üdvhadsereg enni kér.
A Vöröskeresztnek nem volt konyhája.
Megkérdeztem őket, mindenkit.
„Milyen ételt akartok osztani?”
„Hát, José, dolgozunk a terven.”
Mondom: „Jó, de tudjátok, hogy…
„Tudjátok, hogy kétmillió éhes száj vár.”
Az étel egyszerű, mert a küldetés egyértelmű.
Az emberek éhesek, főzünk nekik, és enni adunk.
Ennyi. Semmi más nem kell. Nem kell tervezgetni.
Azt tettük, amit a séfek tenni szoktak. Csak úgy elkezdtük.
Elmentünk a helyi ételnagykerbe,
és elkezdtünk enni venni.
Kicsiben kezdtük, 100 adagot kértek innen, 30 adagot onnan.
Csapatot építettünk.
Növeljük a kapacitást. Szendvicset gyártunk. Paellát főzünk.
Szerzünk még egy konyhát, mindenféle Puerto Ricó-i ételt készítünk.
Így fogunk enni adni
körülbelül napi félmillió embernek.
Konyhákat nyitunk. Mayagüez, Aguadilla.
Manatíban is lesz egy.
Holnap Poncéban is csinálunk.
Ismert embereket, séfeket Puerto Ricón,
meg kellett keresnie őket, és ők is ismertek embereket.
Válságban szakértők segítségét kell kérni.
Egészségügyi válságban orvos kell.
De senki sem hívta a szakácsokat és séfeket,
amikor az emberek éhesek voltak.
Nagyon finom rizst főznek a rákhoz.
És ez az egyik kedvenc helyem.
Ha 10 ezer embernek kell enni adni, és minden elpusztult,
és nem tudjuk, hogyan tegyük,
mert nincsenek hozzávalók, sem konyha,
de a közelben lehet, hogy egy nő tamalét készít,
az okos ember odamegy hozzá, és megkérdezi:
„Tudna készíteni 10 000 tamalét?”
Ezzel a helyi gazdaságnak is segítünk,
helyzetbe hozunk egy helyi üzletet.
A Maria hurrikán után el akartuk hagyni Puerto Ricót,
nagyon aggasztott a helyzet
és a fejlemények a szigeten. Be kellett zárnunk a boltunkat.
Tiszta harmadik világ volt…
FINI GOMBÓCOK BÜFÉKOCSI TULAJOK
Amit a tévében mutattak, mi azt láttuk élőben.
Mi is megéltük, és féltünk,
kétségbeesettek voltunk.
Úgyhogy el akartunk menni.
Aztán megjelent José Andrés, és elkezdte felírni egy falra,
egy papírra, hogy mi mindent fogunk megvalósítani.
- Azt mondta… - A tervet.
…10 ezer, 100 ezer adag ételt fogunk készíteni
Puerto Ricó-iaknak, mi meg őrültnek néztük.
A World Central Kitchen úgy kezdődött,
hogy előbb a megoldás kell,
a finanszírozást megoldjuk utána.
Rendszert alkottunk a megoldásra,
ami napi több százezerbe került…
és a bankban egy dollárunk sem volt.
10 ezer dollárral a zsebemben jöttem, hitelkártyákkal,
több helyen is nyitottam számlát…
José a hitelkártyájával fizetett.
Nem volt pénze az akcióra.
Már napi 10 ezer adag étel is sok,
na de napi 100 ezer? Pénzégetés.
Az importot felügyeltem.
Egyik nap 70 ezer dollárt költöttem gyümölcsre.
És végig kellett gondolnom:
„Most komolyan egy egész fizetést költöttem el csak gyümölcsre?”
Szerveztünk gyűjtéseket.
Barátoktól, családtagoktól.
AMERIKAI VÖRÖSKERESZT
Az egymillió adag étel valós. Az elköltött pénz valós.
És meg akartam kérdezni az igazgatót, hogy bármilyen módon tud-e,
mint a katasztrófák keresztapja,
a Vöröskereszt pénzügyileg segíteni
kisebb-nagyobb módon ebben a munkában…
amelyet minden amerikai nevében végzünk.
- Tehát… - Megnéztem a…
pénzügyi lehetőségeket a hívás előtt,
mert tisztában akartam lenni vele, hogy összességében mi lehetséges.
De őszinte leszek, séf,
nem érkezik rengeteg adomány erre.
Egyértelműen közölték, hogy nem tudnak segíteni,
mert Puerto Ricóra nem érkezik pénz hozzájuk.
Hiába nagy szervezet, nem tudtak segíteni.
Mivel annyira védjük a katasztrófa által
sújtott embereket, korlátokat emelünk,
mert néha olyan sokan akarnak jönni,
és nem mindenki jó szándékkal.
#SÉFEK PUERTO RICÓÉRT
Erősnek kellett látszanom az enyémek szemében.
De közben gyenge voltam és féltem.
Nem tudtam, hogyan…
Hogyan fogjuk ezt megoldani?
Ha egy csapat szakadatlanul dolgozik, hogy segítsen,
mindig vannak feszültségek.
És lehet, hogy nem lesz elég gyors, vagy elég jó.
Mindig lehetne jobb.
Szerintem José ezt próbálta elérni…
És most is ezt próbálja.
Még mindig jelzi, ha valami nem jó,
nem mutogatásból, hanem mert fel akarja hívni a figyelmet
a lehetőségre.
Nincs több pénzem.
A FEMA fog adni pénzt, de nagyon lassúak. Olyan lassúak!
Hitelkeretet kérek, és kapok is millió dolláros
hitelkeretet, de nincs ennyi pénzem.
Kimerült testileg-lelkileg.
Emlékszem, hogy összetört,
nem bírta tovább magában tartani.
A szívem megszakadt, mert olyan sokat tett,
és mégis úgy érezte, hogy nem elég.
Mondtuk, hogy tartson szünetet,
hogy aludjon, menjen haza a családjához.
Legalább egy napot pihennie kellett.
És szerintem csak azért jött vissza…
JOSÉ LÁNYA
…hogy elmenjen orvoshoz.
Mikor visszajött, nagyon dehidratált volt, és energiahiányos,
ami nem jellemző rá.
És a szemében látni lehetett,
hogy fizikailag itt van, de érzelmileg és lelkileg nem.
És anyukám könyörgött neki, hogy még ne menjen vissza.
Hogy várjon még egy kicsit, töltődjön újra, mert sosem figyel magára.
Nagyon aggódom, mikor elmegy…
JOSÉ LÁNYA
…mert őt ismervén sosem tudni,
hogy miféle őrültségbe kezd.
A híd.
- Hú! - Várj!
Felmegyek és lejövök.
Ha nem jövök, hagyjatok itt!
Mindig megkérdezem tőle,
hogy miért hősködik,
és miért kell mindenkinek segítenie.
Négyezer adag rizs…
Emlékszem, mikor ott volt,
lehet, hogy napokig nem beszéltünk,
vagy azért, mert nem volt térerő,
vagy túl elfoglalt volt. Aztán láttuk a hírekben.
Vagy láttuk, hogy tweetelt, és ebből tudtuk, hogy jól van.
OROCOVIS MŰVELET
Kisebb korunkban azért regisztráltunk Twitterre, hogy szemmel tartsuk.
Elnök úr, a szigeten mindenkinek adunk enni.
Csak a bürokráciától kell megszabadulni.
Amikor az elnök a papírtörlőket dobálta,
azzal nem a papírtörlő volt a baj. Az jó dolog volt.
Hanem hogy ez lesz a segélyből.
Tessék, dobok egy csontot.
Ez nem segély.
Azoknak, akik otthon ragadtak,
oda kell vinnünk.
Hú!
Tehát öt hete hordanak ide ételt?
Igen, a fiúk.
Az első naptól az egész közösségnek.
- Boldog születésnapot! - Köszönöm!
Kilencvenéves, veterán.
Több ezer ilyen név van.
Fejből tudják őket. Emberről emberre járnak.
Mikor azt mondják, 1000 adag ételt vittek ki,
azt az 1000 ételt nem odadobták.
Bekopogtak
mind az ezer adagnál.
Ez a segítség.
José nagyon pragmatikus.
Nagy álmai vannak, nagy víziója,
de mindig a lehetőségek talaján marad.
Tehát nem tűnnek a céljai túl magasztosnak, őrültnek.
Logikusak.
Őrület volt az egész, de elhittük, hogy menni fog neki,
és vele tartottunk.
Az albérletem tulaja azt mondta: „José Andrés Puerto Ricóba jön,
és építeni akar valamit, ahol főzni lehet.”
TULAJ, PEKO BÜFÉKOCSI
Tetszett az ötlet.
Újabb nap kezdődik.
A lehető legtöbb emberre főzünk.
Mondtam az összes büfés barátomnak,
hogy ha valami nagyon rossz történik Puerto Ricón,
konyhasereg vagyunk.
Nagy pillanat!
Megjött az első büfékocsi!
Megjött a második büfékocsi!
Itt van már a harmadik büfékocsi is!
Ma csak büfékocsikban készült majdnem 3000 adag étel.
Az emberek alábecsülik Josét.
Csak 14 éves koráig járt iskolába.
Ránéznek, és azt mondják: „Nagydarab spanyol koma,
szórakoztató és imádja az ételeket.”
Alábecsülik.
- 50 ezer adag étel! - Alábecsülik
- a megoldásai nagyságát… - Holnap leszállítjuk!
…a képességét, hogy hozzáértő embereket találjon.
Megoldja. Enni ad az embereknek.
Ma főzni fogunk látástól mikulásig.
Odatesszük magunkat!
Több ezer emberre főztünk.
Történelmi jelentőségű volt az akciónk.
- Segített? - 150, persze!
- Segített? - Minden kész volt.
Elkezdett terjedni a híre, hogy ételt főzünk.
Hirtelen megjelent az Üdvhadsereg,
hogy ételt vinnének idősek otthonába, kórházakba.
Felhívtak, hogy nincs mit adni a betegeknek.
Jelentőségteljes pillanat volt, mert ráébredtünk,
hogy bár nem volt tapasztalatunk
katasztrófasegélyezésben akkor még,
nagyon egyszerű az egész.
A FEMA azt mondta,
hogy a profitért csinálom?
Igen.
Ez hihetetlen.
Az elején nagyon erőlködtem.
Értem, hogy a szervezetem nem volt ismert.
És aztán a FEMA pénzt adott a World Central Kitchennek
a munkánkra.
De aztán a helyi sajtóban lejött a hír…
„MILLIÓ DOLLÁROS SZERZŐDÉS”
…hogy José Andrés meggazdagodni ment Puerto Ricóra.
Nagyon csúnya dolgokat hallottam önről.
Hogy csaló…
tolvaj…
hogy pénzt keresni jött ide…
hogy ezzel az akcióval milliókat keres.
A World Central Kitchen elnöke vagyok.
És semmilyen szerepkörben
nem vettem fel semmilyen szervezettől fizetést.
Séf, egyértelmű a kérdés.
Ebből a szerződésből mennyi pénz
landol a zsebében?
Nulla.
A zsebében?
Josét nagyon frusztrálta a bürokrácia.
Nem a hurrikán ölt meg háromezer embert Puerto Ricón,
hanem az elbaltázott válaszreakció.
Alig hitte el. Persze azért, mert…
José nem része e világnak.
Nem kormányzati beszerző,
nem bürokrata.
A privát szférából jön, vállalkozó.
És vállalkozóként az ember
megtesz bármit a cél érdekében.
Ez a modell született meg akkor.
Amikor a nap végén megiszom a szállodában egy rum sourt,
én fizetem ki.
Ha elszívok egy szivart,
én fizetem ki.
Egyszerre érzem magam erősnek és tehetetlennek.
Tudom, hogy többet tehetnék, de nem lehet,
közben pedig vannak amerikaiak, akik éhesen fekszenek le.
Az emberek néha megkérdezik,
hogyan jutottam el idáig.
És néha azt válaszolom,
hogy a szüleimnek hála.
A szüleim ápolók voltak.
Ugyanabban a kórházban dolgoztak.
Sok időt töltöttem a kórházban
a sürgősségi folyosóin.
És ott láttam…
hogy az ápolók és az orvosok beleöntik a lelküket.
Láttam, hogy felolvasnak a gyereknek, akivel nincs ott a családja,
vagy kivisznek sétálni egy idős hölgyet,
mert más nem csinálta meg, és mozognia kellett.
Apró együttérző gesztusok.
Láttam, hogy a szüleim is ezt csinálják.
Láttam, hogy apukám a szabadnapjain enni ad mindenkinek. Imádott főzni.
Apámtól mindig azt tanultam, hogy ha az utolsó pillanatban jönnek még,
elég egy kis plusz rizs, és mindenkinek jutni fog.
Anyámmal bonyolult volt a kapcsolatom.
Anyukám lenyűgöző, nagyon odaadó ember volt.
Mindenkinek adott magából.
De voltak…
Voltak heves pillanatai.
És nehéz volt a nagy testvérnek lenni,
mert meg kellett védenem az öcséimet.
Bonyolult volt. Ezért…
kerestem mindig annak kreatív módjait,
hogy ne legyek otthon.
Inkább tanulok Barcelonában 15-16 évesen.
Inkább dolgozom pluszban, hogy legyen plusz pénzem.
De anyukám nagyszerű nő volt, és hiányzik.
Viszont nagyon állhatatos volt, és nem lehetett neki ellentmondani.
És valószínűleg ezt én is megörököltem tőle.
Apám pedig szeretett mindenkire főzni.
És szerintem ezt meg tőle örököltem.
A jó tulajdonságokra akarok koncentrálni,
amelyeket a szüleim elültettek bennem.
- Hova mész? - Szia!
- Elmegyek. Ne is mondd! - Miért?
- Nem érdekel. - Nem mondok rosszat.
Tudom. Mindegy.
- De itthon leszel még? - Igen.
- Szuper. - Te érdekled őket.
- Rólam már eleget tudnak. - Szia!
Szia!
Mielőtt a barátaim találkoznak apával,
mindig előre bocsánatot kérek,
mert ki tudja, mit fog tenni?
Nagyon kiszámíthatatlan.
Te csinálod a narancsot! Te…
Mindig tudni lehet, hogy nem lesz halk.
Ez biztos.
Tedd le oda!
Szeretnénk, ha olyan lenne,
mint egy tipikus apuka.
De ezzel teljesen szembemegy.
És idő volt hozzászokni.
Nem szégyelli, hogy kicsoda.
Itt főzünk itthon,
mert ha együtt főzünk, együtt gyarapszunk.
- Pontosan. - Bumm!
Bumm!
A családom a mindenem.
Gyere át ide!
A lányaim olyan idősek,
hogy jövőre végezni fognak.
Így vág egy séf egyetemre járó lánya.
- Soha… - Nézzétek…
- Nem tanultam főzni! - Ez…
Nagyon jó így manikűrözni.
- Nem járt főzőiskolába. - Oké.
Rossz tanár voltam, nem tanult semmit.
Az viszont biztos, hogy ez az én késem.
A mai napig emlékszem a sok illatra,
ami otthon anyám konyhájából áradt.
Az elkészítés koreográfiája…
a mai napig nagy hatással van arra, ahogy az ételre tekintek.
Fekete borsot kell.
Ha nincsen, akkor nem.
Nem akarom túlszépíteni. A szüleim dolgoztak, és…
Tudod, mit csinálunk?
…néha gyorsan össze kellett dobni valamit a családnak.
De szeretettel készült az étel.
És apa, mi villanyoz fel a legjobban a következő négy évben?
Hogy mi villanyoz fel?
A kislányom.
- Carlota! - Aha.
Emlékszem, mikor a feleségem
megszülte az első lányunkat, Carlotát.
Akkor ébredtem rá talán először,
hogy még tanulom a felnőtt létet,
hogy még tanulom, hogyan legyek jó férj,
és meg kellett tanulnom, hogyan legyek apa.
Ez az!
De ha nem vezetett volna a feleségem gyönyörű hangja,
szerintem nem lehettem volna sikeres apa.
Nekem az volt a legnehezebb, mikor José nem volt itt,
és aztán visszajött, és visszaszokott a családi életbe.
A gyerekek például veszekedtek,
ő meg csitítgatta őket. Én meg mondom: „Ilyen az élet!”
Anyukám tartja össze a családot.
Ő vigyáz apukámra, aki nagyon szétszórt.
A főztöm miatt jött hozzám a feleségem.
Mondd meg anyádnak!
Ő pedig a receptjeim vett el.
Anyukám mindig azt mondja,
mikor megkérdezik, hogy otthon ki főz,
hogy apukám főz,
de anyukám eteti a családot.
Amit a főzésről tudok, azt mind a feleségemnek köszönhetem.
Mikor kérdezik, hogy csak lányaim vannak-e,
azt szoktam mondani, hogy egy fiam is van.
Néha nagyon morcos fiú vagyok.
A feleségem mindig kordában tart.
SZERELMES VAGYOK!
Néha rám néz, néha mosolyogva,
néha komoly arccal, hogy mit képzelek magamról.
És rögtön lenyugszom.
De az a jó, hogy együtt nevetünk,
ami szerintem nagyon fontos.
Ennek hála megőrzöm az épeszűségemet.
Azt szoktuk mondani, hogy José azért teheti, amit tesz…
mert én is teszem a dolgomat. Mikor hazajön,
itt biztonságban van.
Biztonságban, de a valóság talaján.
Alkalmazkodnunk kell.
És ha elrontod a receptet,
- meg kell változtatni a nevét. - Bumm!
Szerintem anyukámnál mindig van neki egy összecsomagolt hátizsák.
Mert sosem tudni, mi következik.
A Volcán de Fuego
guatemalai kitöréséről készült felvételek apokaliptikusnak tűnnek.
Elkezdődött az evakuáció és a mentés.
3000 embernek kellett elhagynia otthonát.
Legalább 25-en vesztették életüket.
És több mint kétmillió emberre van hatással.
Élettől nyüzsgő területek
dermedtek meg a hamutól.
GUATEMALA, FUEGO VULKÁN
Idejövünk, aztán északra megyünk.
- Tehát fel kell jönnünk… - Aha.
- …és ott átmenni. - Igen. Egy közösségbe.
- 6:30-kor indulunk. - Jó.
SÉFSEGÉLYCSAPAT
Ezt valószínűleg Sam fogja vezetni.
- Köszi, Sam! - Itt lesz velünk,
és segít a következő hetekben.
Csak két hétig?
Kezdésnek nem rossz.
Az a kérdés, hogy mitől lesz jobb az életük.
Ha csak babos szendvicset kapnak,
akkor nyilván jó, ha csirkés-marhás friss ételeket főzünk,
van fehérjénk, keményítőnk, zöldségeink.
Jó. Várj, hova megyünk?
- Oldalsó ajtó. - Bevertem a bokámat.
- Mehetünk az oldalához. - Jó.
Majd… Jó lesz.
Kupaktanács!
Ha valahol éhes szájakat kell etetni,
mi ott leszünk.
- Aha. - Igen.
Ebben a helyzetben óvatosnak kell lenni, mert nem akarlak
titeket veszélyeztetni.
Persze a küldetés sikere is fontos.
De szerintem megéri kockáztatni, ha cserébe enni tudunk adni.
- Velem vagy? - Veled vagyok.
Az egyik srác, aki meghalt,
egyedül vitte el az autót,
- és felment a hegyre… - Figyelmeztetni.
…figyelmeztetni. És meghalt.
Szólt az embereknek, hogy ki fog törni a vulkán.
És voltak, akik őrültnek nézték.
Mint a farkast kiáltó fiút.
- Ugye? - Igen.
- Mi? - A farkast kiáltó fiú.
Állandóan azt mondogatta, jön a farkas,
és nem jött a farkas.
Mikor tényleg jön, senki sem hallgat rá.
Értem én az angolt.
- Nem kell elmagyarázni… - Nem tudom…
- Igen, értem. - Nem tudom, nemzetközi-e,
- vagy sem. - Ismerem én.
Éhes vagy, meg akarod ölni a farkast.
Nem ez a lényeg.
- Nem ez a mese. - Bocs. Jó, jó. Tudom.
Szerintem a válságban velünk dolgozókban
nem merült fel, hogy velünk dolgozzanak.
Nem mi választottuk őket,
a körülmények választották őket.
Sokan azt gondolják,
hogy mivel sok a veszélyes helyzet,
biztosan nem félünk, vagy vakmerők vagyunk.
- Ott egy másik nagy szikla. - Aha.
De ha nem akarunk kockáztatni, otthon maradunk,
ami nagyon jó.
Ez is, ahogy az egész élet, kockázatvállalás.
És kiszámoljuk, hogy mekkora hatással lesz
a kockázatvállalásunk más emberekre vagy az emberiségre.
Ez hamu. Nem felhő. Nem köd.
Rendkívül magányos karrier tud lenni.
Nehéz így párkapcsolatban élni,
nem tudni, hogy mikor hol leszel.
Még az otthoni barátok is, akik évek óta ismernek,
és tudják, hogy ezt csinálod, nem tudják megérteni.
Mikor 11 éves voltam…
SEGÉLYMŰVELETEK, WCK
…az akkor 15 éves bátyám
megmentette az életem a sajátja árán egy autóbalesetben.
Ez eléggé megrázott gyerekként.
Mindig is meg akartam emlékezni róla
tetoválással vagy hasonló módon.
Végül a „köszönöm” mellett döntöttem,
mert mi mást mondhatnék?
KÖSZÖNÖM
Mindig emlékeztet rá, hogy hálásnak kell lennem.
Egyszerű célt próbálok elérni. Hogyan erősíthetem a közösségeket?
Nem szabad csak abban gondolkozni, hogy ingyen osztunk ételt.
Rendszereket kell létrehoznunk,
ahol az emberek a helyzetük, a saját gondjaik urai lesznek.
Az itteni közösségtől
ma fontos leckét tanultam
a guatemalai Ceylán egy nagyon félreeső részén,
öt kilométerre a vulkán csúcsától.
Bár a közösség szerény vagyoni helyzetű,
mindenki pohárral jött…
tányérral, villával, és ez itt a szemét.
Így kellene élelmiszersegélyt adni.
Mikor ételt osztunk, nem hozhatunk létre még több szemetet,
még több hulladékot.
Adios, señoras!
Teljes konyhát adtunk nekik,
hogy tovább etethessék a körülbelül 1200 fős közösségüket.
Itt jó lesz.
Ha a jövőben katasztrófa következik be,
lesz mit enniük, lesz tisztított vizük,
áram és kommunikáció.
Többségében, főleg katasztrófa után, az emberek
nem akarnak segítséget elfogadni.
Nem szándékos, de van egyfajta csere.
Szinte fel kell, hogy adják egy kicsit a méltóságukat,
hogy segítséget kapjanak.
És mindig azon gondolkoztam,
hogy hogyan lehet inkább megtanítani valakinek, hogy magán segítsen.
És az is számít, hogy hogyan tesszük.
Az emberiesség.
És hogy ettől a legutolsó lépéstől, hogy hogyan segítünk,
hogyan érzik magukat.
Hogyan őrizhetik meg a méltóságukat?
Mikor eljövünk, mikor eljön a nagy hatalmú fehér ember
ezekből az országokból a nonprofit szervezeteivel,
fontos, hogy ami ott marad,
az magától is működjön tovább. Ez az álmom.
Ha segítetek odamenni,
és elkészíteni napi 3000 adag ételt, ami jó és finom…
DC CENTRAL KITCHEN ALAPÍTÓ
…és tanultok és eljöttök és dolgoztok, szuper munkátok lesz.
Huszonnégy évesen
a DC Central Kitchennél önkénteskedtem,
és elkezdtem volt elítéltekkel dolgozni,
hajléktalanokkal dolgozni,
akik hirtelen találtak egy helyet, amelyet az otthonuknak hívhattak.
Robbert Egger ráébredt, hogy az élelmiszerhulladék mekkora gond.
Bevisszük azt az ételt egy konyhába,
az érintetlent újracsomagoljuk,
és odaadjuk rászoruló embereknek
Washingtonban.
Évi 5000 önkéntes tűri fel az ingujját,
és ad vissza a közösségének.
A José Andréhoz hasonlóak, aki Amerika egyik első számú fiatal séfe.
Itt van ma?
Állj ki ide, José!
Kinyílik az ajtó, és bejön José. Elkezdtünk beszélgetni.
És még nem látta a betanítós dolgot.
És nagyon bejött neki az az elképzelés,
hogy megtanítunk embereket főzni.
Mindenkinek ki kell érdemelnie a mellette álló ember tiszteletét.
Ha nincs tisztelet, nincs semmi.
És ezt képviseli a DC Central Kitchen!
Robert Egger tanított nekem valamit, amit csak évek alatt értettem meg.
Azt tanította nekem, hogy láthatólag a jótékonykodás
az adakozó megváltásáról szól,
pedig a megsegített felszabadításáról kellene, hogy szóljon.
Túl sokat adunk azért, hogy jól érezzük magunkat.
Nem adunk eleget azért,
hogy azzal megszabadítsuk az embereket a gondjaiktól.
A VÁROSLÉLEK TÁPLÁLÁSA
José jolly joker volt.
Joséra senki sem számított.
Feltűnt a kulináris világban,
és radikalizálta a molekuláris gasztronómiával
és sok olyan dologgal, amit más séfek elutasítottak.
Ma azt próbáljuk meg elérni,
hogy minél kevesebb ételbe minél több ízt sűrítsünk bele.
Nem állt meg, beleállt a változásba.
Mindenkit elámított.
Szerintem nemcsak az a végzetünk, hogy nagyszerű éttermeket
hozzunk létre nagyszerű fogásokkal, hanem az is,
hogy megoldjuk azokat a gondokat, ahol az étel az egyenlet része.
José Andrés Amerika egyik legünnepeltebb séfje,
étterembirodalom tulajdonosa.
Az örök optimista 27 éttermet igazgat,
melyből 10 Washington D.C.-ben van.
De manapság inkább katasztrófák után…
HURRIKÁNOK, MELEG ÉTELEK…
…igyekszik a helyszínen segíteni.
Máshogy kell segítséget nyújtani.
Ne kövessünk receptet!
GEORGE WASHINGTON EGYETEM
Ha a szabálykönyvet követjük,
elveszik a kreativitásunk.
Pusztán a nap segítségével főzök!
Hé!
Bárkinek, bárhol, bármikor tudunk enni adni.
Mi a végső célja?
Szerintem mindannyiunknak
kéne egy végső cél. Legyünk hangosak,
és tűnjünk kicsit őrültnek!
Szeretnék részt venni egy olyan rendszer létrehozásában,
ami véget vet az éhezésnek.
KÜLÖN. NEM EGYEDÜL
Harminc étterme van. Csodás felesége és otthona D.C.-ben.
Mi ösztökéli arra, hogy katasztrófák helyszínére utazzon?
Másokhoz hasonlóan sokszor nekem is bűntudatom van.
A legkevesebb, amit tehetek, hogy visszaadok egy kicsit.
Híres séf, akinek több étterme van Amerika-szerte.
Sokan azt mondják: „Igen, José séf,
de humanitárius segítő is.”
Nem választ a kettő közül.
De milyen könnyedén összepárosítja a kettőt!
Ezt kell megmutatni, hogy lehet egyszerre,
hogy nem kell az integritás és a fizetés között választani.
Sosem ettem még ilyen finomat.
Ez szuper. Köszönöm! Gracias!
Még nem veszítettünk vevőket.
BAHAMÁK, DORIAN HURRIKÁN 2019
El akarom küldeni a kikötői hatóságnak a listánkat.
Teherautók, üzemanyag, generátorok.
Paellát akarunk főzni?
Ételosztásra kijelölt helyeken, ilyesmi.
Propán, benzin az autókba, teherautók.
Kell jég. Van jég?
Az egyik hely, ahol minden összejött,
és beérett a sok év tapasztalata…
Propán kell fűteni?
…a Bahamák volt.
A reptér mennyire alkalmas ezek fogadására?
- Aha. - Már több mint egy hete
követjük a Dorian hurrikánt,
és Puerto Ricón készenlétben állt a csapat.
SEGÉLYMŰVELETEK, WCK
Épphogy kikerülte, de felerősödött.
Egész Floridába küldtünk csapatokat.
És ahogy felerősödött a vihar, és útvonalat váltott,
minden modellben a Bahamák váltak az új célponttá.
SEGÉLYMŰVELETEK, WCK
Olyan 550 kiló kell.
Olyan 130 kilométerre délre vagyunk onnan,
és Nassauban készülődünk.
Logisztikáról beszélünk, hogy hogyan lehet idehozni dolgokat
hajóval, repülővel.
Amíg nem vonult át, nem tudjuk, mi lehetséges.
SEGÉLYMŰVELETEK, WCK
Most a szélén vagyunk. Itt fúj ez a szél.
Mindent itt készítünk elő.
Itt vannak csapataink, és megkezdjük a szállítást
Freeportba, amint lehet.
A vészhelyzet csodás módon beszél hozzád.
Csak meg kell hallgatni.
Ha vannak ott embereid, meg lehet hallgatni.
Meg lehet hallgatni a helyzetet.
Meg lehet hallgatni a szelet.
Meg lehet hallgatni a hullámokat.
Az embereket.
Fel lehet készülni.
Igen.
A természetet senki sem uralja!
Szeretném, ha mindenki megértené…
Nem a hurrikánban vagyunk!
140 kilométerrel arrébb.
Képzeljétek el, Abacóban mi van!
Az egyik legnagyobb valaha volt hurrikán!
Imádkozzunk mindenkiért!
Még mindig 100 km/órás széllökések?
Igen.
És odafelé fel kell hívni a minisztert
repülési engedélyért.
De óvatosnak kell lennünk, mert azt mondták,
hogy ma nyolc órakor mehetünk oda.
- Igen. - Az túl későn van.
- Este nyolc? - Igen, azt mondták.
Nem éjszaka akarunk menni.
Tudom, de ezt mondták.
A lényeg, hogy minek veszélyeztetnénk magunkat,
ha mindenki szerint veszélyes?
A pilóta fogja eldönteni, hogy hogyan biztonságos
repülni, de kell az engedély.
- Viszünk szendvicseket? - Igen. Odajön egy autó.
Ti repülnétek kormányengedély nélkül?
Valószínűleg nagyon elfoglaltak most,
könnyebb…
Bocsánatot kérni.
Ide is tehetünk? Nem.
- Igen. Rakunk ide valamennyit. - Jó.
Rossz?
Én visszamehetek jelenteni, te pedig maradsz?
Pontosan… Én maradok,
de szerintem neki gyorsan mennie kell.
Mennyire gyorsan?
Öt percen belül.
Egy ilyen helyzetben
rendkívül leleményesnek kell lenni.
Szélsőséges helyzet, mert egy szigeten vagyunk.
A szállodából menthető valami? A konyha használható?
- Semmi sem használható. - Semmi?
Semmi. Nincs áram.
- Oké. - A generátor az oldalára borult.
De ha hozunk generátort, működni fog a konyha.
- Igen. - Gyerünk!
Úgy halljuk, sok étel kell ide.
Van néhány szendvicsünk, valamennyi gyümölcs.
Kivisszük az embereknek,
és igyekszünk
találni egy konyhát,
különben sokan éhen maradnak.
- Mindenki jól van? - Aha.
A fiam felől még nem hallottam, Freeportban van.
Jaj!
Minden menhelyre viszünk ételt a szigeten,
ameddig csak kell.
Hányan vannak itt?
- Több mint 300-an. - Igen?
Aha.
Az első órában nehéz tud lenni meleg ételt főzni.
Viszont szerencsére szendvicseket
lehet gyorsan készíteni,
és ez gyors segítség.
Jelenleg olyan 300 szendvicsünk van,
- és gyümölcsünk. Most. - Igen.
Helikopterrel hoznak még.
Gyakorlatilag a tökéletes
készétel.
Egy kis gyümölccsel együtt
nagyon jó kombó,
ami gyorsan csillapítja az éhséget.
Hogy minden éhes szájnak jusson enni.
Köszönjük!
Az itteni konyha felmérése.
Marsh Harborban az egyetlen megmaradt konyha a szállodában volt.
És teljesen ellepte a víz.
Ez volt itt az étterem,
amely nyilván nem élte túl.
De úgy tűnik, a konyha igen. Elképesztő.
Itt van egy tűzhely, egy konvekciós sütő, megpróbáljuk beüzemelni.
Ezzel tudunk valamit kezdeni.
Az itteni konyhát használjuk, vagy az abacói szállodáét?
Gyorsan el kell döntenünk.
Jelenleg mindent Nassauba kell hozni.
Amíg ott nincs konyha,
ebben a konyhában kell minél többet főzni.
Elsa, te értesz ehhez a legjobban.
Itt van Karla is, a fiatalabb jedi.
Ebben a konyhában le tudunk főzni 10 ezer adagot. De hogy visszük oda?
Lássuk, mennyit tudunk megtölteni, és a helikopterre felrakni!
Egy, kettő, három.
Mindegyik különbözik,
teljesen más.
Láttátok a The Walking Deadet?
Ez olyan.
Hátborzongató. Sam kérdezte, hogy akarok-e egyedül menni.
ÖNKÉNTES, WCK
Mondom: „Komolyan, Sam?”
Olyan…
11, talán 12 katasztrófában segítettem a WCK égisze alatt.
Ennek úgy a fele tűz volt.
Meyer citromlé.
Só.
Sok ételt lefőztünk a konyhákban, amelyeket felállítottam.
Így nem csavarodok be,
mert teszek is valamit, nem csak a tévében nézem,
hogy milyen szörnyű minden. Így segíteni tudok.
Holnap jön a vihar.
- Ugye hallottátok? - Aha.
Sokszor az emberekkel nem találkozom, csak főzök.
Ez most kicsit más.
Szeretek találkozni az emberekkel.
Ha Isten is úgy akarja,
túlélem.
- Sok szerencsét este! - Köszönjük!
Holnap is megpróbálunk megkeresni, jó?
Ne más döntse el, hogy milyen lesz a napod!
Itt járt a Dorian hurrikán, de nem ő határozza meg a napomat.
ÖNKÉNTES, WCK
Én döntöm el, milyen lesz a napom.
- Itt van! - Jelöld meg a sarkod!
Oda az üzletem,
de lehetőségként tekintek erre:
így most változtathatok.
Ami történt, megtörtént, felesleges sírni rajta.
A hurrikán jött, tette, amit tesz.
Nekünk pedig túl kell élnünk.
Mehet? Egy, kettő, három.
- Vigyázz a lábadra! - Lassan tegyük le!
Működésképessé tenni egy konyhát egy ilyen helyzetben,
egy lakatlan szigeten, ahol a helyi erőforrásokkal kell
megoldást találni, mindig nagy kihívás.
Nincs gáz.
Lehet, sok levegő ragadt a csövekben.
Ki kell szellőztetni.
Az asztalokkal és a többivel mi legyen?
- Mehet? Három. - Három.
450 kiló rizs.
- Rizs? - Aha.
Ez lesz a főkonyha, innen szállíthatjuk.
Itt volt Alejandro. Séf volt. És aggódott…
SEGÉLYSÉF, WCK
…hogy sikerül-e kitakarítani.
Szerintem sikerülhetett volna.
De kell néhány nap hozzá,
hogy a halott dolgok elkezdjenek igazán bűzleni.
Igen, jó.
Ez egy szörnyű konyha.
És ezt takarítottátok?
- Sok szerencsét! - Jaj! Sokkal…
rosszabb volt.
Akkor mi legyen?
Ez rossz döntés volt alapból.
Ez rossz.
A családomnak nem főznék egy ilyen konyhában.
Erről ennyit. Nem fog menni.
A legbiztonságosabb főzőhelyet kell megtalálnunk.
Mindenkit nem tudunk elvinni. De jönnek még hajók.
EGYRE NAGYOBB A KÉTSÉGBEESÉS
Marsh Harborban a kikötőben sokakat evakuálnak.
Több százan elmennek lassacskán.
Nézzétek csak, hányan várnak itt!
A nők és a gyerekek
- kövessék a hölgyet! - Van ételünk,
de talán nem okos kiosztani.
- Nem akarok káoszt… - Öt embert kérek, jó?
- Van egy labdám. - Igen?
Beválthatom ennivalóra?
Az van itt. Van ennivalónk.
Tudom. Olvastam…
Nem kell beváltani.
Adok szendvicset.
Többet iszom, mint eszem.
Megállni!
Káoszt akarsz teremteni?
Hány éven át kell elmondanom?
Most mindenki ide fog jönni!
Tudom.
Ne *** velem!
Sorba rakjuk, segíts sorba tenni!
Ennyi.
És addig osztunk ételt, amíg van.
- Bocsánatot kérhetek? - Nem.
Nem. Ne tőlem kérjen bocsánatot! Tőle!
- A barátom. A testvérem. - Nem a barátja.
- Kérjen bocsánatot! - Tudja, miért mérgelődtem?
- Nem érdekel. - Mondd neki!
- Mami, nyugalom! - Nem!
- Mondd el, mi történt! - Nem érdekel.
Mondd el neki, mi történt!
- Nem kell. - Tudja, miért
haragudtam rá? Tudja, mi lesz ezekkel az emberekkel?
Ha szervezetlenül kezdünk ételosztásba,
tudja, mi történik? Mindenki idejön, és baj lesz.
- Nem érdekel. - Ezért mérgelődtem.
- Higgye el! - Megértem.
Talán látta a reakciómat,
- de… - Igen.
Okkal volt. Láttam már, asszonyom.
- Tudom. - És egyetértek önnel.
- Igen. - Nem kifogás
- az oka. - Nem.
De közben muszáj volt, mikor megtörtént.
Mert néha észreveszik az emberek,
és mindenki odajön. Haitin… Mert néha…
Mikor látják, hogy reagál,
úgy érzik, nincs szeretet.
Pont az ellenkezője.
- Rendben. - Viszlát!
De köszönöm, jó? José úr.
Sokan mondják, hogy kemény vagyok mindenkivel.
Szeretnék mindig jó fej ember lenni.
„Szép volt! Ügyes vagy!”
Sajnálom.
Ha nem sikerül, minden ***,
és mindenki éhes és szomjas,
az nem szép munka, mert nem a lehető legjobban működünk.
Mi mást mondhatnék?
„De lehetne kedvesebben is.”
Jó, akkor mondom kedvesebben.
Nem maximalizáljuk a potenciálunkat.
Jó, mi következik?
Ha továbblépünk, jó.
De különben nem maximalizáljuk a tevékenységünket.
Emberek, álljatok sorba!
Gyerünk!
Oké?
Sam, hogy vagy?
Mondd, mi kell!
Abacón vannak embereink, de nincs áram,
nincs folyóvíz, nincs hűtés.
Nem hagyhatunk ott ételt.
Várt. Várj! Várt.
A séfek káoszban működnek. Ebből élnek.
Nem a *** paellából kell több. Unom a *** paellát, jó?
…ennyi paellát akarok.
Néha másra kell lecsapódnia.
Unom a rossz fiú szerepét.
Étteremtulajnak lenni néha rendezett káosz,
mert ha meg is van az étlap, és minden készen áll,
az állomások is, még sok minden történhet.
Beállhat a káosz.
Dobozokat töltenek fel.
A pincér elnézi az asztalt,
a szakács elfeledkezik egy allergiáról.
Reggel mondtam, hogy ezt visszük!
*** emberek!
És bizonyos mértékben a konyha sokakat felkészít
az éttermi szakmában a körülményekhez való alkalmazkodásra.
Sokszor a káoszban érzik magukat otthon.
A katasztrófáknál
más a helyzet, más a helyszín,
más a lépték,
de a séfek tökéletesek erre a munkára.
Ez nagy kihívás számunkra.
Szerintem eleget tevékenykedtünk már világszerte
ahhoz, hogy megoldjuk.
Emberek, készüljünk a rakodásra!
Sok kaját ki akarunk vinni.
És hűteni is kell.
Azt használhatjátok.
Holnapra még kettő kész lesz.
A kormány hozott két 12 méteres konténert
a vihar után hullaháznak.
Ez egy hatalmas hűtő.
Szerencsére csak az egyikre volt szükség.
Használhatjuk, de nem mozgathatjuk.
- Vigyünk ki minél többet! - Azt tesszük.
Mondd, hogy hozza! Nem érünk rá. Hozzák már!
Mikor először kimentem, autóval mentünk, és Sam
megállt az egész kaotikus hely közepén,
és azt mondta, megjöttünk.
Mondom: „Hova?”
ALVÁLLALKOZÓ, WCK
Azt mondja: „Itt lesz a konyhánk.”
Az a ventilátor
kelleni fog a legyek ellen.
Ezekkel lehet rendszerezni a konyhát.
Zárak. Új zárak kulcsokkal.
Ez jó.
- Kyle! - Igen?
Látod az autó platóján azt a nagy csavarkulcsot?
Őrület, mintha cowboyok lettünk volna.
Valahol a cowboyok és a kalózok között
voltunk az első hónapunkban itt.
És ha elfordítjuk?
Rögtönözni kellett dolgokat.
Találtam egy teljesen tönkrement rendezvénysátrat,
aminek a vászna még jó volt.
A többit erre alapoztuk.
Egy, kettő, három!
Meleg étel!
Egy szigetországban
minden áldozatnak enni adni úgy, hogy az országon belül
el vannak vágva egymástól,
szinte mindent felhasználtunk hozzá.
Tengeralattjárón kívül minden elképzelhető gépet,
hogy eljuttassuk az ételt oda, ahova kell.
A Little Abaco sziget hídja összedőlt,
olyan 600-an laktak ott.
Így szereztünk egy kétéltű járművet, és átmentünk a híd helyén,
és házról házra jártunk.
Ahogy látták, hogy mosolyogva jövünk ezen a nagy, eszelős járművön
az úton elsőként,
nagy változás állt be a hangulatban.
Pizzát rendeltek?
Pizzát? Igen, uram.
Én vagyok a pizzafutár.
Hogy jutottatok át?
Lebeg.
- Mi kell? - Jó.
Minden.
Egy ideig itt leszünk. Kell, aki segít.
- Jó. És… - És olyanokat keresünk…
- Itt lakik? - Nem, Nassauban lakom, én…
Az emberek nagyon segítenének a saját közösségüknek,
és ezzel a gondolataikat is elterelhetik a válságról,
és úgy érezhetik, tesznek valamit. Átcsatornázzák az energiáikat.
ÖNKÉNTES, WCK
Imádok kiszállítani.
Lássuk, hol ez az ember!
Jó napot!
A vihar után mindenki csak nasizott,
chipset evett, kicsi tésztát, ilyesmit.
Ma van almám is.
De a rendes, meleg étel életet öntött beléjük.
Hogy hívják?
- Devinnek. - Jöjjön ide, Devin!
Beszélgessünk!
Tehát most…
Nincs itt velem a családom.
A barátnőmmel vagyunk ketten.
De megleszek, tudja.
Igen, de… Boldog így?
Én is. Mondom, én is.
- Minden odaveszett, de élek. - Élek!
- Ugye? - Mindennap kapok enni.
- Ingyen kaja. - Dolgozom.
Nem is lehetne jobb. Számla sincs.
- Igaz. - Akkor min aggódjak?
Viszlát, Devin! Szeretgessen meg kicsit!
- Áldja meg az ég! - Jó. Köszönöm az ételt!
Hahó!
A vihar után csak segíteni akartam,
mert nem mentünk el.
Mindenkinek azt mondták, hogy menjen el.
És sokan elmentek.
- Kérnek enni? - És adtak aznap egy tálcát,
így elkezdtem ételt osztani.
És többet akartam tenni.
Így csatlakoztam a World Central Kitchenhez.
Igen.
Meleg étel!
Ha megnézik, hány férfi és nő dolgozik velünk,
hogy hány önkéntes csatlakozik…
Kezdődjék az út!
Van csirke és zöldséges tészta.
- Remélem, ízlik. - Igen.
…ugyanaz a küldetésük,
ugyanúgy empátiát éreznek.
- Köszönöm! - Jó nagy ember! Nagy ölelést kérek!
Tudom.
Valami hasznosat csinálok, segítek.
Jó érzés.
Olyan sok empátia…
- Hogy van? - …nyilvánul meg.
- Hogy van, kedvesem? - Nagyszerűen.
- Örülök. - Imádom.
A tépett káposzta jó?
Aprítani kellene, de…
- Jobb aprítva? - Aha.
Ha hagyományosan aprítják, úgy csináljuk.
Tiszteletes úr, ő José séf.
- José séf? - Aha.
Ő a szakács.
- Azt hittem, maga. - Ő a mosogató.
A bahamaiak erősek.
Azért sikerült, mert a WCK minden dolgozója
kezébe vette az irányítást.
Szia, Rodrick!
Voltál ma enni?
Miénk a pillanat.
Vállaljuk a felelősséget, hogy segítsünk
az elfeledett embereken.
Vállaljuk.
A mi felelősségünk.
Jó, megyek.
- Hajrá! - Igen!
Siessetek!
Szívesebben végeztem volna még világosban,
de meg kell csinálni, ki kell osztani az ételt.
A lehető legtöbb embernek.
Ma teljes pörgés van.
- Szép volt. Nagyon ügyes vagy. - Köszönöm!
Van néhány alma, víz, szendvicsek.
- Mikor elmész… - Nem, megvagyunk.
ha itt akarjátok hagyni, megtartjuk.
Hogyne. Persze.
Van valami kis motor, amivel visszamehetek?
Nekem ez nem munka, hanem hivatás.
Igen.
Imádom, ahogy az emberekre mosolyogsz. Imádom, hogy mennyire szeretnek.
És magadévá teszed a WCK szellemiségét.
- Köszönöm! - Köszi!
A Navahó Nemzetben vagyok.
Arizonában.
Igen?
Öt kilométerenként
ki van írva egy táblára:
„Elhagyja Arizonát. Üdvözöljük Új-Mexikóban.”
Egyszer csak: „Üdvözöljük Ú…
Elhagyja Új-Mexikót, üdvözöljük Arizonában.”
Na, mondom, ez most mi a ***?
NAVAHÓ NEMZET, VILÁGJÁRVÁNY 2020. MÁRCIUS
Jó napot!
Bocsánat a késésért!
Nagyok itt a távolságok,
és rossz helyen hajtott be a teherautó.
Sajnálom, de jön, rendben?
Sajnálom, jön. Eltévedt a teherautó.
Itt van arányosan a legtöbb koronás eset.
Ezért koncentrál mindenki a navahókra.
Ez mehet.
Bocsánatot kérek a WCK nevében.
Jobbra törekszünk.
ADTA: A WCK - SZÁRAZ
FRISS
Nehezek vagyunk.
Elveszítettük az unokatestvéremet.
Másfél héttel rá a nagybátyámat.
TÁVOLSÁGTARTÁS, IZOLÁLÁS
PARK IDEIGLENESEN ZÁRVA
Elkapták a vírust, és belehaltak.
NAVAHÓ NEMZET PROJEKTMENEDZSER
Küldetésemmé vált,
hogy reggel felkeljek, és összeállítsam az ételcsomagokat,
a gyógyszereket.
Meg kell védenünk az időseket, mert ők
a kultúránk, örökségünk megőrzői.
CENTRAL VALLEY, KALIFORNIA
Carolina Sancheznek hívnak.
Tizennégy évesen érkeztem az USA-ba.
Tizenhét éve dolgozom a földeken.
Nyolcan vagyunk.
Köszönöm!
Egy termelői szervezettel vagyunk
Kaliforniában, amelyik a termelők jogait próbálja védeni
és gondjaik vannak a koronával.
De sok termelői faluba adtunk ételt.
Üljetek le enni!
Mindig a gyerekeimre gondolok.
Hogy adni tudjak nekik enni.
Ez motivál.
„Létfontosságú dolgozóknak” hívnak.
Nagyon keményen
dolgozunk,
hogy étel kerüljön
az asztalukra, az otthonukba.
Mikor néha
nekünk sincs mit enni.
Körbeér a sor.
Buenos días!
Köszönjük, hogy vártak! Ma nagyon finom étel van.
Van zöldség, gyümölcs.
Köszönjük!
Álljanak be a sorba, kérem!
És kérem, tartsák egymás között
- a két métert! - Megéltünk nehéz időket.
- Köszönöm! - Most is.
Köszönjük az ételosztást!
- Sírni lenne kedvem. - Vége.
- Nincs több szendvics. - Bocsánat! Csak…
Túléljük.
Aha.
MEGLESZÜNK
Szerintem a koronánál láttam apukámat…
legjobban kiakadni.
Tartsa a távolságot!
JOKOHAMA, JAPÁN
Japánban volt a tengerjárónál.
HŰTÖTT MARHA
Konyha van, ember kell.
- Igen. - Igen.
Ott volt Kaliforniában is a hajónál.
OAKLAND, KALIFORNIA
Ha valódi világjárvány lesz, és egy hét alatt
több százezren elkapják, már késő.
- Küldd el a ***-ba! - Oké.
Sok mindent megtudott azáltal,
hogy személyesen ott volt,
amit mások nem tudtak.
Könnyedén étel nélkül maradhatunk.
A COVID-nál is kiderült.
Teljesen leállt az elosztás.
Kérdéses volt, hogy mi lesz az éttermekkel,
hogy mi lesz az alkalmazottakkal,
hogy mit lehet tenni a jólétükért,
miközben nem dolgoznak.
Próbálom újranyitni az éttermeket.
Még 800 alkalmazottam van… Nem jöhetnek vissza dolgozni.
Csak 20 százalékon üzemelnek
a korábbihoz képest.
Logikus, hogy ebben a helyzetben
a megoldás részei lehetünk.
„Közösségi konyhaként” már nem étterem.
Vészhelyzet áll fenn.
Ez az ételosztás,
és most brutálisan őszinte leszek, az, ami életben tart.
- Ma hány adagot készítünk? - 3250-et.
Háromezer-kétszázötvenet.
Leszerződtetünk büféskocsikat,
visszaveszünk dolgozókat. Egyfajta miniélénkítés.
COVID-19 VÁLASZMŰVELETEK
Én úgy voltam vele, hogy:
„Jó, kit ismerek, akinek
az éttermében sok étel elfér…”
COVID-19 VÁLASZMŰVELET
„…és aki közösségi vezetőként szét tudja osztani?”
Ételjárőrök vagyunk.
Jövünk mentőseregként.
Ezért vagyok érzékeny a közösség igényeire,
mert nemcsak a családomnak
nehéz Venezuelában mindennap ételhez jutnia,
hanem velem is volt olyan, hogy nem volt pénzem
értelmes ételre.
Szívesen!
Szeretünk!
Vigyázzatok magatokra!
Ez csodálatos.
Mindig készítünk térképet.
Igen, imádjuk a térképeket.
Nem tudom, azért készítik-e, mert hasznosnak találják,
vagy azért, mert én szeretem. Továbbra sem tudom.
Szeretném azt hinni, hogy azért, mert hasznos.
- Hasznos? - Igen. Nagyon is.
Ez az összes kórházi helyszínünk térképe.
A kórházi ételosztás nem újdonság.
Szerintem az az új, hogy minden New York-i közkórház
személyzetének ételt osztunk.
Tegnap 93 447 adag készült.
Előbb a Bellevue,
aztán a North Central Bronx.
- Aztán Harlem, aztán Queens. - Aztán Harlem, aztán Queens.
A WCK szolgál…
SEGÉLYMŰVELETEK, WCK
országos szinten követendő példaként.
Mit tegyen a FEMA? Mi a hatékony?
José szerint modellt alkotunk arra
az amerikai kormánynak, hogy hogyan adjon enni az országnak.
Lényegében hatalmas próbakísérlet vagyunk. A rendszert kell etetni.
A kormánynak kellene megoldani az élelmiszerellátást
a vészhelyzetekben, például egy hurrikán után,
hogy a Puerto Ricón történtek ne ismétlődhessenek meg.
Fontos, hogy a pénz egy részéből
úgynevezett speciális haszonnövényeket vegyenek.
Teljesen egyetértek…
…mert az az egészséges.
Friss zöldség.
Kicsit hátrébb talán jobban néz ki.
A széket told kicsit…
- Errefelé! - Kicsit errefelé.
És mivel olyan közel vagy a kamerához,
szerintem…
- Ne kiabálj! - Abszolút, ne kiabálj!
- Csak nyugodtan. Tudod… - Ott van a mikrofon.
- Igen. - Igen.
Különben túl hevesnek fog hatni.
- Fontos, hogy… - Nem is vagyok heves.
Nagy szeretettel köszöntjük Joe Biden alelnököt,
a demokraták elnökjelöltjét,
és José Andrés séfet.
#SÉFEK AMERIKÁÉRT
Köszönjük, hogy itt van, alelnök úr!
Köszönöm, hogy meghívtak!
Hogy van, uram? José Andrés séf vagyok.
- Tudom, séf. Hogy van? - Jó önt látni…
- Híres! - …és hallani.
- A feleségem találkozott önnel… - Igen.
…mikor Michelle-lel…
- Sokszor. - …Puerto Ricóról beszéltek.
- Azt mondta, Isten munkáját végzi. - Eddig jó.
De tudja, sok munka áll előttünk.
Sok munka.
De ha követjük az irányadását, sikerülni fog.
Én az ön irányadását szeretném követni.
Úgy vélem, hogy komolyan kell végre vennünk az élelmezést.
ÉLELMISZERBIZTONSÁG
Gracias!
Az étkezést nemzetbiztonsági kérdésként kell kezelni.
Egyfajta tesztként végezzük ezt,
amelyben az éttermek állnak az étkeztetés élén.
Az eddig keveseknek ételt adó éttermek
fognak most sokakat etetni.
És ha nem is ismerjük egymást,
ha vészhelyzetben összejövünk,
mindenkinek tudunk enni adni, akármi is történjék.
És ez egész Amerikában lehetséges.
És a Kongresszus fogja állni.
Különben bohócoknak fognak tűnni.
A COVID-világjárvány sarkalatos pillanat volt
a WCK számára.
Tegnap körülbelül 45 ezer embernek adtak enni.
Csak gyerekek? Rendben, köszönöm! Öt.
Nemcsak a léptékben,
hanem annak a megértésében is, hogy szerepet játszhatunk
mélyebb, rendszerszintű gondok megoldásában is.
Több mint 1700 éttermünk van
Amerika-szerte, amelyek segítenek ételt osztani.
Humanitárius válsággal van dolgunk.
Csak romlani fog.
És ez fel fog robbanni,
ha nem jut mindenhova étel.
Puerto Ricóra, a Virgin-szigetekre.
Kolumbiába, Venezuelába.
Spanyolországba, ahonnan származom.
TŰZOLTÓK
- Adiós! - Muchas gracias!
A világon egyre gyakoribbak a katasztrófák.
Mint látható, ma nagyon aktív a vulkán.
#SÉFEKLAPALMÁÉRT
Kezd felerősödni a szél!
Már minden évben vannak 5-ös kategóriájú hurrikánok.
Korábban tízévente voltak.
Kaliforniában egész évben vannak erdőtüzek.
Régen szezonális volt, de már nem.
Gracias!
A tűzoltók keményen dolgoznak.
Igyekszünk segíteni nekik, hogy kitartsanak.
Nem lehet szünetet tartani.
Ez a csapat 12 ezer adag ételt készít…
Elosztópontot állítunk fel.
#SÉFEKINDONÉZIÁÉRT
Több ezer adag készült.
#SÉFEKABAHAMÁKÉRT
Tijuanában napi 1200 embernek adunk enni.
A mögöttem sátorozók nagy része menhelyeken volt.
Maradunk, míg el nem fogynak a szendvicsek.
Szerintem igazából áldás, hogy mindennap céllal
kelhetek így.
Mert olyan sokan céltalanok.
Varázsoljuk el őket!
Még dolgozunk.
Szolgálunk, tesszük a dolgunkat.
Esik a hó, de a csapat lelkesedése töretlen.
Egyszerűen enni adni valakinek
ilyen időkben megváltoztatja az egész mentalitásunkat.
Bár úgy érezzük, a kormányunk nem sokat tett,
végtére is magunkért kell kiállnunk.
Megtiszteltetés segíteni az embereknek
életüknek valószínűleg a legnehezebb időszakában.
Nagyon elszigetelt közösségekhez fogunk eljutni…
#SÉFEKHAITIÉRT
…és csodás, friss, meleg ételt adunk nekik.
Jó, menjünk!
Az elmúlt évben
az időm legnagyobb részét
a WCK-nek szenteltem.
Ma este megyünk vagy holnap?
- Ma. - Hajnalban.
- Holnap hajnali egykor. - Hajnali egykor.
Houstonban vagyok.
Nate-tel.
- Hola, Lucia! - Sí! Szia!
Szia! Hogy vagy?
Azt kérdezi, mikor jövünk haza.
Nemsokára.
Megetetünk néhány embert, és jön is vissza apukád.
Azt kérdezi, Kínába megyünk-e.
Vagy hova.
Biztos nehéz. Mármint…
Kevés időt töltöttem a lányaimmal.
Kevés időt töltöttem a feleségemmel.
De néha nehéz.
Kérsz enni?
Aha.
Vannak itt testvéreid?
- Aha. - Mennyi?
Két fiútesóm van.
Két tesó? Még egy.
- Ők… - Helyes.
Köszönöm! Apukám.
Kell neki enni? Nem.
De, sok kaja kell neki.
De ő másik házban van.
Enni adunk az embereknek.
Megmutatod, kinek kell itt enni?
Követlek.
Hallottátok? „Tudom, kinek kell ennivaló.”
Egy gyerek is elvezethet a nélkülözőkhöz.
És ez megfizethetetlen.
Tessék. La señora.
Amikor különböző helyekre megyünk, és csak így megállunk,
és az utca közepén ételt tudunk osztani,
az örömmel tölt el.
Jó, jó. Ha te mondod, főnök.
Kérsz egy tányérral, vagy nem? Én főztem. Finom.
Egyél!
Jó?
Köszönjük!
- Gracias! - Gracias!
Ha kell, tudok fordítani.
De beszélek angolul és spanyolul is.
Jó, hova megyünk?
Sokan dicsérik a munkánkat.
De nem minden helyzetre reagálunk ugyanúgy,
mert az túl lassú lenne.
Néha nem a legjobbak a körülmények
az ételosztásnál,
de bármi történjék, osztjuk az ételt.
De mindenkinek gyorsabban kellene reagálnia.
Mikor kérdezik,
hogy mire kell a kormány, hát, erre kell a kormány.
Mindennap kicsit javul.
Nem akarok hazudni, morcos vagyok.
Öregszem.
De szerintem kordában tartom a morcosságot.
És nincs rá kifogás. Csak azért van, mert…
maximalista vagyok.
Kevésbé kellene morcosnak lennem.
Helyes. Örülök, hogy a macskának is adsz.
Megetetjük a macskát.
Angel, drága vagy.
Megeszi a húst?
Angel, köszi, haver!
- Szívesen. - Jó ember vagy.
- Ne változz meg, jó? - Nem fogok.
Az első és a második utcában még vannak.
Mindenkinek adunk enni.
Haza kell mennem. Túl régen jöttem el, és…
elsején lesz a 25. házassági évfordulónk, és…
ez nagy ünnep,
és ott kell lennem a feleségem mellett.
Olyan sok a fennakadás, hogy őrület,
és az agyam kezd összezavarodni.
Mi történt?
***! Lemerült az aksi. Vagy elfogyott a benzin.
Elfelejtettem, hogy üres…
Hogy négy órája üres.
A feliratot fordította: Schmíz Gábor