Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
UZAVRETÁ CESTA
WILMINGTON, SEVERNÁ KAROLÍNA
Tu sú prístrešky, polícia.
Tu sú osady,
tu sú prví respondenti.
Tu sú jednotky Národnej gardy a treba im dať jesť.
Máme plán.
Nielenže dávame ľuďom jedlo, my vytvárame systémy.
Je v tom veľký rozdiel...
Ako sa voláš, zlato?
Som José.
José aký?
- José. - José!
Vážne, ako sa voláš?
Andrés.
„Jedlo ľuďom, tvoríme systémy.“ To si ty povedal, že?
Tak.
Páči sa mi to.
Lebo bez systémov sa nedokážeme postarať o ľudí.
Akú máš pozíciu?
Nemám žiadnu.
Najväčšou výzvou je to, aké je to tu všetko rozľahlé.
Zatiaľ tu nefunguje Červený kríž.
Nemôžu nič dodať, nemôžu urobiť nič.
Aj keď nič nemáme a sme odrezaní od sveta,
môžeme pripraviť 150 000 porcií.
Super. Fajn.
Skontrolujte, či máme všade 40 porcií.
Veľmi dôležité. Nechceme, aby sa niekomu neušlo.
DODÁVKA
Hej!
- Koľko je tam prístreškov? Tri? - Tri prístrešky.
Pane, máme to spočítané.
Jeden, dva a tri.
Zasa prechádzame veľmi vysokou vodou. Pozrite.
Je to jediná cesta, ako môžeme priviesť jedlo.
Máme okolo 1 000 porcií.
Tak som rád, že máme tento nákladiak.
Opatrne. Dávajte pozor.
Opatrne!
- Sme v poriadku. - Pripravte sa, dobre?
- Pripraviť sa. - Dobre.
Si v pohode?
Áno, som.
Opatrne, dobre, chlapci?
- Pozor. - Áno.
Ak sa prevráti, asi bude lepšie, ak vyskočíme.
Veru.
Dobre? Asi má silu, ale poďme na to s rozumom.
Rozumne na to.
Všetci vieme plávať?
-Áno. -V poriadku.
Aj ja viem.
Máme tu jedlo.
Dúfam, že dokážeme ľudí nakŕmiť. Ale dúfam, že budeme v bezpečí.
Čo urobíme...
Čo urobíme s jedlom?
Teraz toho veľa nezmôžeme.
Pokúsime sa alebo nie?
Teraz nie.
Okej.
Zložte to z tej plošiny!
KUCHÁRI BEZ HRANÍC
Páči sa mi slovo „kuchár“, lebo v španielčine
sa toto slovo povie „cocinero“,
Mne to znie veľmi romanticky.
JOSÉ ANDRÉS ZAKLADATEĽ, WCK
Cocinero je človek za šporákom, spolu s ohňom.
Niekedy sa popáli,
cíti oheň, vníma plameň.
Všetko naložíte do hrnca,
pridáte vodu a prísady
a potom venujete lásku a čas a zohrievate
a na konci
máte hotové jedlo.
Ryba,
portugalský, mozambický, španielsky, katalánsky,
anglický, americký guláš!
- Hej! - Tadiaľto, Jason.
Takto teda varia katalánski námorníci uprostred mora.
A preto, pre mňa, byť kuchárom
je slovo, ktoré rád používam. Byť šéfkuchárom je...
V mojich tímoch je veľa ľudí, ktorí sú oveľa lepší šéfkuchári
a lepšie manažujú kuchyňu ako ja.
Toto je duša World Central Kitchen,
hrniec, ktorý nakŕmi celý svet.
Som dobrý v tom, že vidím príležitosť tam, kde iní vidia chaos.
Som dobrý a jednoducho vidím veľké problémy
a viem, že veľké problémy majú vlastne veľmi jednoduché riešenia.
Ak sa nad tým zamyslíte, ide len o to, čo máme na tanieri.
Najmenej, čo môžeme urobiť, je variť jeden pre druhého.
A preto, pre mňa byť kuchárom je najväčšia pocta, akú si môžem dať.
Varím a kŕmim.
Paráda.
Pozrite na toto. Hnedé mäsko.
Syr je mierne roztopený.
A máme rýchlo pripravenú tapu, jednoduchú, úžasnú, jedinečnú.
Do Washingtonu D.C. som prišiel v roku 1993.
Mal som 23, 24 rokov.
Dokázal som vytvoriť jednu z najpopulárnejších
španielskych tapas reštaurácií v Amerike.
Ale mnohí sa pýtali,
či som bol ten správny šéfkuchár pre toto miesto.
Teda, poviem vám, asi som nebol.
Mal som 23. Čo je na tom?
Keď rozmýšľame o tapas reštaurácii, viete?
PATRICIA FERNANDEZ DE LA CRUZOVÁ JOSÉHO MANŽELKA
V tom veku si myslíte, že viete všetko.
Čudovala som sa.
Bol veľmi mladý, ale už predtým pracoval pre El Bulli
a naozaj exkluzívne reštaurácie v Španielsku.
Výrazne ho ovplyvnil najmä Ferran.
FERRAN ADRIÀ HLAVNÝ ŠÉFKUCHÁR, EL BULLI
Ferran nielenže varil s tým, čím sa dovtedy varilo,
on aj vyvinul nové postupy.
Bol som tam, keď sa tvorilo niečo úžasné.
Tvoril sa nový vesmír.
Mať vlastnú reštauráciu nebol pre mňa osud,
ale vývoj toho, kým som bol.
Avšak tak či tak, mal som ducha a vášeň.
Vo Washingtone bolo veľa elít,
ktorí ho považovali za prišelca.
„Kto je ten Španiel?“
Bol veľký a ambiciózny
a mal príliš veľké oči.
JOSÉ ANDRÉS A RICHARD WOLFFE
A tak sme napísali knihu o tapas.
TAPAS CHUŤ ŠPANIELSKA V AMERIKE
Avšak bez španielskeho šéfkuchára priamo zo Španielska.
RICHARD WOLFFE AUTOR A NOVINÁR
Takže, teraz mohol byť hlavným Španielom.
Čo je tapas? O čom tu hovoríme?
- Takže... - Je to predjedlo?
Tapas, to sú malé jedlá zo Španielska.
Presne tak.
Jeho cieľom bolo ukázať to najlepšie zo španielskej kuchyne.
Myslím si však, že toto je len malý výsek z celého obrazu.
José priniesol viac než jedlo, priniesol osobný postoj.
Tá skúsenosť s tapas je Josého duša.
Rád sa so všetkým podelí.
Delí sa s jedlom, a potom sa delí so skúsenosťami.
Je to naozaj zmysel pre spoločenstvo.
Predstav si výbuch v ústach!
- Áno. Vybuchuje mi to... - Pozri...
- ...v ústach, teraz. - Ďalej.
Myslím, že budete so mnou súhlasiť, že nemám rád nadšenie.
- Šéfkuchár José Andrés. - Nápad mať šéfkuchárov ako celebrity
bol novým konceptom.
A José sa viezol na tej vlne
a existuje celá škála...
CAROLE SUGARMANOVÁ BÝVALÁ DOPISOVATEĽKA WASHINGTON POST
...úrovní egocentrizmu týchto celebritných šéfkuchárov.
Som José Andrés a toto je Vyrobené v Španielsku.
A potom sa stal skôr značkou.
JOSÉ ANDRÉS SARDINKY V OLIVOVOM OLEJI
Chcem povedať, teraz už má spoločnosť.
Och, pozrite všetci na toto!
Prišlo k drastickej zmene.
Vždy sme chodievali na farmársky trh do Dupont Circle.
INÉS ANDRÉSOVÁ JOSÉHO DCÉRA
A pamätám si, že raz v nedeľu
na tom trhu ho ľudia zrazu začali zastavovať
a hovoriť „Ó, José Andrés! Môžeme sa s vami odfotiť?“
Bola som dosť naštvaná, myslela som si, že je môj.
Niečo ako: „Prečo chce zrazu každý s ním fotku?“
- Inés, zješ tú paellu? - Zjem ju celú.
Úplne celú? Necháš mi kúsok, nie?
Mali sme rozhovor a povedali sme si:
„TV, áno, byť v televízii ti šťastie neprinesie.“
Útočia na mňa zo všetkých strán.
Ale ak má priniesť nejaké posolstvo,
využije svoju slávu.
Verím vo svoje povolanie, nie sme...
dostatočne vplyvní
v tom, ako kŕmime ľudstvo.
HAITI, ZEMETRASENIE 2010
Každý máme v živote okamih,
kedy zachytíme volanie.
A nikdy neviete, kedy to volanie príde
a od koho, alebo odkiaľ.
Ale raz som zachytil volanie.
Haiti zasiahlo zemetrasenie.
Bol som práve na dovolenke na Kajmanských ostrovoch
a cítil som sa bezmocný, bol som tak blízko a predsa tak ďaleko.
A keď sme sledovali tie zábery skazy, povedali sme si „Poďme.“
Nemyslel som pri tom na to, že idem pomáhať.
Pre mňa to bolo skôr o tom, že sa idem učiť.
Potrebujeme pomoc.
Nemáme jedlo, vodu, nič.
Mesto zostávalo v noci veľmi tmavé,
nikto nebol vonku a mnohí boli v utečeneckých táboroch.
Sme mimo Port-au-Prince, v tomto areáli.
Je tu asi 250 ľudí.
Začal som variť fazuľovú polievku.
Mnohé ženy v tábore mi pomáhali:
šúpali zemiaky, krájali cibuľu,
videl som, že mi pomáhali stále tie isté ženy.
A pritom sa usmievali.
Hľadeli na mňa, ako keby mi odovzdávali posolstvo, že...
aj keď si cenia, čo robím,
že každý deň pre nich varím,
že oni nejedia tie čierne fazule také, ako ich ja v ten deň varím.
Na svoje prekvapenie, som sa zamyslel:
„Tak, varím tu tie najlepšie fazule na svete.
„Koniec koncov, som José Andrés.
„Mal som televíznu šou v Španielsku a mám reštaurácie v Amerike.“
Ale počúval som tie ženy.
A pomocou veľkého mažiaru a tĺčika
sme nakoniec dostali toto fazuľové pyré, ktoré bolo hladké a jemné,
tak, ako to mali radi.
Napriek tomu, že to zasiahlo jeho ego,
si uvedomil, že ľudí treba rešpektovať.
Jedlo sa týka celého spoločenstva. Treba ho mať tak, ako ho máte radi vy
a nie, ako si nejaký biely spasiteľ myslí, že by sa malo pripraviť.
A myslím, že takto sa v skutočnosti sformovala World Central Kitchen
po všetkých stránkach.
Vlastne mi ukazovali cestu,
čo by World Central Kitchen mala robiť.
Do dnešného dňa, keď ideme na ďaleké miesta,
overíme si, že to, čo varíme, je to, čo miestni radi jedia.
Bolo mi úplne jasné, že chcem založiť organizáciu,
ktorá dokáže reagovať na udalosti,
ktoré narúšajú životy ľudí.
Aby sme tam mohli byť a prinášať jedlo a potravu.
Skúsim to dva, tri roky,
aby som dokázal, že je to potrebné a nikto iný to nerobí.
Sme tu s jednoduchým poslaním,
zabezpečiť, aby bolo jedlo prostriedkom na zmenu.
Nemáme jedlo. Míňa sa nám jedlo aj voda.
- Bude to dobré. - Nerád vám to hovorím, Portoriko,
ale stojíte nás veľa peňazí.
Ľudia len žobrú, sú ustarostení, potrebujú...
9500 KONTAINEROV UVIAZLO V PRÍSTAVE SAN JUAN
...dôležité veci, a všetci tu len sedia.
PORTORIKO, HURIKÁN MARIA 2017
POTREBUJEME VODU A JEDLO!
Portoriko zmenilo taktiku v každom ohľade.
A on povedal: „Okej, viete čo, pôjdem tam na týždeň.“
Vzal si len ruksak a
ani neviem, ako sa tam dostali.
Bol v prvom lietadle, ktoré pristálo v Portoriku po hurikáne Maria.
Nate Mook je ako môj svätý.
ĽUDIA V PORTORIKU, CHCEME VÁM DAŤ JESŤ!
Myslím, že som mu volal tri hodiny pred odletom
a povedal som mu: „Idem.“ A o tri hodiny, už bol vedľa mňa.
Dorazili sme na miesto asi tri dni po tom, čo krajinu zasiahol hurikán,
nevedeli sme, čo máme očakávať.
S Josém sme si zbalili šaty asi na tri dni.
Mysleli sme, že zostaneme pár dní
a možno trocha pomôžeme.
Ale...
...to, čo sme uvideli po pristátí, bola katastrofa.
Celý ostrov bol zasiahnutý.
A nielen počas niekoľkých dní, ale celé mesiace.
A potom je tu tá logistická výzva.
Na mieste ako je Portoriko, je ťažké čo len získať zdroje na to...
TREVOR RIGGEN AMERICKÝ ČERVENÝ KRÍŽ
...aby sme sa dostali tam, kde je ťažké sa dostať.
Väčšina ľudí, ktorí idú do Portorika, poznajú San Juan.
Pravdepodobne neboli v iných častiach ostrova.
Neboli na vidieku.
Terén je tam veľmi zložitý. Ťažko sa tam dá dostať.
A keď je hurikán, je to ešte ťažšie.
Dokázali sme prísť do konferenčného centra.
Došli sme tam a našli tých správnych ľudí.
Pozvali nás na stretnutie, ktoré sa točilo okolo pohonných hmôt.
Všetci šaleli, lebo benzín bol na celom ostrove
nedostupný.
Tak sme povedali: „Výborne, to je dôležité.
A čo jedlo?“
Na jedlo sa myslí až neskôr.
Doniesli sme im pripravené, hotové jedlá.
Sú to poriadne zabalené veci, ktoré sa dajú skladovať.
Také dávame našej armáde, keď ide do konfliktných zón.
Nanešťastie, takto je to už prednastavené pre mnohé núdzové situácie.
Nedajú sa veľmi jesť.
Lyžicu, chlapče!
V stredu v noci som zavolal svojej žene,
že si nemyslím, že sa vrátim domov.
Armáda spásy ma žiadala o jedlo.
Červený kríž nemal žiadnu kuchyňu.
A tak som sa pýtal, každého:
„Koho presne plánujete nakŕmiť?
„No, José, práve tvoríme plán.“
No tak, okej, viete, že máte...
„Viete, že práve teraz hladuje už vyše dvoch miliónov ľudí.“
Jedlo je veľmi jednoduché, pretože poslanie je veľmi jasné.
Ľudia sú hladní, navaríte a nakŕmite ich.
To je všetko. Netreba nič viac. Žiadne ďalšie plánovanie.
Urobili sme to, čo robia skúsení kuchári, a to - niekde sme začali.
Prišli sme k miestnemu veľkopredajcovi potravín
a začali nakupovať jeho potraviny.
Začali sme v malom, prijímali sme žiadosti o 100 porcií tu, 30 porcií tam.
Začali sme budovať tím.
Rozširovali sme sa. Robili sme sendviče, pripravovali paellu.
Získali sme ďalšiu kuchyňu a pripravovali všetky druhy portorikánskych jedál.
Takto vieme dať jedlo približne
pol miliónu ľuďom denne.
Otvárame ďalšie kuchyne. Mayagüez, Aguadilla.
Jednu v Manatí.
Zajtra jednu otvárame v Ponce.
Poznal ľudí, poznal šéfkuchárov v Portoriku
a potreboval sa s nimi spojiť, oni poznali ďalších ľudí.
V kríze sa spoliehate na odborníkov.
Keď je kríza týkajúca sa zdravia, privediete lekárov.
No nikto nevolal kuchárov a svetovo uznávaných šéfkuchárov,
keď ľudia hladovali.
Robia úžasnú ryžu s krabmi.
A toto je jedno z mojich obľúbených miest.
Ak máte nachovať 10 000 ľudí a všetko je zničené
a neviete, ako to zvládnuť,
lebo stále ešte nemáte prísady alebo kuchyňu,
ale nablízku môže byť žena, ktorá robí tamales,
vari nie je múdre prísť k tej žene a spýtať sa jej:
„Môžete mi urobiť 10 000 porcií tamales?“
Vtedy pomáhate miestnej ekonomike tým,
že podporujete miestne podnikanie.
Po hurikáne Maria sme sa už chystali odísť z Portorika,
mali sme obavy z celej situácie
a z vecí, ktoré sa zhoršovali. Museli sme zavrieť náš biznis.
Bolo to ako v krajine tretieho sveta, ktorú som...
MICHAEL SAURI & XIOMAR MANNINGOVÁ YUMMY DUMPLINGS
To, čo vidíte v televízii, presne na to sme sa pozerali
a boli toho súčasťou. A mali sme strach,
boli sme zúfalí.
Takže sme len chceli odísť.
A vtedy prišiel José Andrés a začal improvizovať
na kus papiera, všetko to, čo sme mali spraviť.
- Hovoril o... - Celý plán.
...príprave 10 000 až 100 000 porcií
pre Portorikáncov a my sme si mysleli: „Ten chlap musí byť blázon.“
World Central Kitchen začala tak,
že najprv je treba vyriešiť problém,
a potom nájdeme spôsob, ako to zaplatíme.
Vytvárali sme systémy riešení,
denne sme míňali státisíce
a v banke sme nemali ani dolár.
Prišiel som sem s 10 000 dolármi vo vrecku, kreditnými kartami,
otvoril som účet na viacerých miestach...
José používal svoje kreditné karty.
Nemal peniaze na financovanie tejto operácie.
Hovoríme už o 10 000 porciách jedál denne,
ale určite išlo o 100 000 porcií denne. Míňate viac, ako máte.
Pomáhal som manažovať dovoz.
Kupovali sme všetko. Raz som, napríklad, minul 70 000 dolárov na ovocie.
Musel som sa zastaviť a pýtať sa:
„Naozaj som práve minul celý ročný plat na ovocie?“
Získavali sme peniaze.
Viete, ako sme získavali peniaze, od priateľov a rodiny.
NA TELEFÓNE SO ZÁSTUPCOM AMERICKÉHO ČERVENÉHO KRÍŽA
Milión porcií jedla je skutočnosť. Minuté peniaze sú skutočnosť.
A chcel som sa spýtať vášho CEO a vás, či by ste mohli nejako,
ako veľký brat, akým ste pri katastrofách,
či by Červený kríž mohol nejako finančne pomôcť
v menšej či väčšej miere...
pri tom, čo robíme v mene všetkých Američanov.
- Tak... - Ja som ešte predtým,
ako ste mi zavolali, skontroloval finančnú stránku tohto,
lebo som sa chcel ubezpečiť, že poznám celý rozsah toho, čo je k dispozícii.
Ale, budem k vám otvorený, šéfkuchár,
na tento účel sa nám nedarí získavať finančné prostriedky.
Jasne mi hovorili, že mi nedokážu pomôcť,
pretože Portoriko neprinášalo peniaze im.
Takže aj keď boli veľkou organizáciou, nemohli nám pomôcť.
Pretože aspoň pokiaľ ide o nás, tak veľmi chránime ľudí
zasiahnutých pohromami, že okolo toho staviame určité múry,
pretože niekedy chce prísť toľko ľudí
a nie všetci majú tie najlepšie úmysly.
#KUCHÁRI PRE PORTORIKO
Musel som vyzerať silný pred mojimi ľuďmi.
No zároveň, vnútri som bol slabý a ustráchaný.
A pýtal som sa,
ako sa len postaráme o to všetko?
Vždy je napätie, keď máte skupinu ľudí,
ktorí neúnavne slúžia druhým.
A všetci vieme, že to nemusí byť dosť rýchle či dobré, že?
Vždy by tá pomoc mohla byť lepšia.
Myslím, že o to sa José snažil
a stále sa snaží.
Stále sa snaží pripomenúť problémy, keď ich vidí,
nie preto, že chce na ne poukázať, ale preto, že chce upriamiť pozornosť
na príležitosť.
Už nemám peniaze.
FEMA uvoľní peniaze, ale sú takí pomalí, veľmi pomalí.
Žiadam o rozšírenie úveru, a môžem dostať úver
až do jedného milióna dolárov, ale nemám ako ich splatiť.
Bol úplne duševne aj telesne vyčerpaný.
Pamätám si, že úplne skolaboval
a už to nedokázal celé uniesť.
Bolo to skutočne srdcervúce, lebo robil tak veľa
a predsa mal pocit, že to nestačí.
Hovorili sme mu: „Potrebuješ prestávku.
Potrebuješ sa vyspať. Potrebuješ vidieť svoju rodinu.“
Potreboval aspoň jeden deň voľna.
A myslím, že nakoniec sa vrátil jedine preto, že...
CARLOTA ANDRÉSOVÁ JOSÉHO DCÉRA
...musel ísť doktorovi.
Vrátil sa naozaj dehydrovaný a bez energie,
čo sa naňho vôbec nepodobá.
A mohli ste mu vidieť v očiach,
že fyzicky bol s nami, ale nie emocionálne ani mentálne.
A moja mama ho prosila, aby ešte neodchádzal,
aby počkal trošku dlhšie, aby nabral síl, lebo stále zabúda na seba.
Mám veľké obavy, keď odchádza...
LUCIA ANDRÉSOVÁ JOSÉHO DCÉRA
...pretože nikdy neviete. Teda, keď ho spoznáte,
nikdy neviete, aké bláznovstvo urobí.
Most.
-Páni! -Počkajte.
Idem dole a hore.
Ak sa nevrátim, nechajte ma.
Vždy mu hovorím
„Prečo robíš zo seba hrdinu
a niekoho, kto musí pomáhať každému?“
Štyri tisíc ryžových...
Spomínam si, že keď tam bol,
niekoľko dní sme s ním nehovorili,
pretože nebolo dobré spojenie
alebo preto, že mal toho veľa. A zrazu sme ho videli v správach.
Alebo sme videli, že tweetuje a to znamená, že je v poriadku.
OPERÁCIA OROCOVIS @WORLDCENTRALKITCHEN
Keď sme boli mladšie, založili sme si Twitter, len aby sme ho sledovali.
Myslím, pán prezident, že nakŕmime ostrov.
Musíme len zaručiť, že zvládneme byrokraciu.
Problém vidieť prezidenta, ako to balí,
nespočíva v tom, do čoho to balí alebo... Bolo pekné to urobiť.
Problém je v tom, čím sa celá pomoc stáva.
Nechajte ma, nech vám hodím kosti.
To nie je pomoc.
Tým ľuďom, ktorí nemôžu odísť zo svojich domovov,
tým to musíme priniesť.
Fíha.
Vy ste im päť týždňov prinášali jedlo?
Presne tak, chlapci.
Od prvého dňa, celej komunite.
-Všetko najlepšie k narodeninám. -Vďaka.
Deväťdesiatročný veterán.
Takýchto mien máme tisíce.
Poznajú ich naspamäť. Prinášajú im jedlo osobne.
Keď povedia, že rozniesli 1 000 porcií denne,
nepoložili niekde 1 000 porcií jedla.
Dotkli sa dverí ľudí,
ktorým tých tisíc porcií priniesli.
To je pomoc.
José je veľmi pragmatický človek.
Má veľké sny a jednu veľkú víziu,
ale vždy vychádza z toho, čo je možné.
Takže sa to nikdy nezdá ako nejaké povýšenecké, bláznivé ciele.
Jednoducho to dáva zmysel.
Celá táto vec bola bláznivá, ale verili sme, že to zvládne
a chceli sme byť pri tom.
Môj domáci mi povedal: „José Andrés príde do Portorika
a chce tu vybudovať niečo na prípravu jedla pre ľudí.“
ARTURO CARRIÓN MAJITEĽ, PEKO PEKO
Povedal som: „Áno!“
Nový deň začína.
Ideme variť pre toľkých ľudí, ako len dokážeme.
Povedal som všetkým mojim kamarátom,
keď sa raz v Portoriku stane niečo naozaj zlé,
budeme celou armádou kuchýň.
Toto je veľký okamih!
Prichádza náš prvý nákladiak s jedlom!
Prichádza druhý nákladiak s jedlom!
A tretí nákladiak s jedlom je už naspäť!
Dnes sme sa dostali asi blízko k 3 000 porcií, a to len s nákladiakmi.
Ľudia podceňujú Josého.
Chodil do školy len do 14 rokov.
Ľudia naňho pozrú a povedia: „Och, aký veľký Španiel,
taký zábavný, mám rád jeho jedlo.“
Podceňujú ho.
- Päťdesiat tisíc jedál! - Podceňujú veľkosť riešení,
- ktoré hľadá... - Dokážeme to!
a schopnosť nájsť ľudí, ktorí to dokážu urobiť.
On to dokáže. On tým ľuďom dá jesť.
Dnes sa tu usmažíme.
Ideme do toho!
Varili sme pre tisíce ľudí.
Tvorili sme niečo, čo sa raz bude študovať na dejepise.
- Pomohlo to? - Bolo toho 150, jasné!
- Pomohlo to? - Všetko je hotové.
Začali sa šíriť reči, že varíme.
A zrazu sa objaví Armáda spásy
a žiada jedlo pre domovy seniorov, pre nemocnice.
Len zavolá, že: „Dobrý, nemáme čo dať jesť našim pacientom.“
Bol to skutočne silný okamih, lebo vtedy si uvedomíte,
že aj keď sme vtedy nemali žiadne skúsenosti
s poskytovaním pomoci pri katastrofách,
je to také jednoduché.
Agentúra FEMA sa pýtala,
či to robím pre zisk?
Áno.
To je neuveriteľné.
Na začiatku som sa naozaj veľa snažil.
Viem, že moja MVO nebola vtedy ešte známa.
A potom dala FEMA peniaze World Central Kitchen na to,
aby robili to, čo my.
Ale potom sa písalo v miestnych novinách:
„PROTICHODNÉ SPRÁVY O KONTRAKTE ZA MILIÓN DOLÁROV“
...že José Andrés prišiel do Portorika zbohatnúť.
Počul som o vás veľmi kruté vyjadrenia,
že ste podvodník,
zlodej,
že ste sem prišli zarábať,
že táto iniciatíva z vás urobí milionára.
Ja som predseda World Central Kitchen
a v žiadnej pozícii v MVO som nikdy
žiadnej organizácii neúčtoval ani cent.
Šéfe, otázka je jasná,
koľko peňazí z tejto dohody
padne do tvojej peňaženky?
Nula.
Tebe, do tvojej peňaženky?
Josého hlboko frustrovala byrokracia.
Tritisíc ľudí zomrelo v Portoriku nie kvôli hurikánu,
ale kvôli spackaným reakciám.
Samozrejme, že José pochyboval,
pretože nepochádza z toho sveta.
José nepochádza zo sveta vládneho obstarávania,
nepochádza z byrokracie.
Pochádza zo súkromného sektora, je podnikateľ.
A keď ste podnikateľ,
urobíte všetko, čo musíte, aby ste dosiahli výsledok.
A toto je skutočne ten model, ktorý vznikol v tejto situácii.
Keď si nadránom dám v hoteli rum,
zaplatím zaň.
Keď si nadránom zapálim cigaru,
zaplatím za ňu.
Cítim sa silný a slabý zároveň.
Viete, že môžete urobiť viac, ale nedokážete,
keď máte hladných Američanov, ktorí idú spať a nemajú čo jesť.
Ľudia sa ma niekedy pýtajú:
„Ako ste sa dostali tam, kde ste teraz?“
A niekedy odpovedám:
„Som tým, kým som, vďaka mojim rodičom.“
Moja mama aj otec boli zdravotníkmi
a pracovali v rovnakej nemocnici.
Strávil som veľa času v nemocnici,
na chodbách pohotovosti.
Vtedy som videl,
že sestričky a lekári vždy robili niečo navyše.
Videl som, ako čítali z knihy dieťaťu, ktoré nemalo vedľa seba rodinu
alebo vzali starú paniu na prechádzku,
lebo nikto iný by ju nevzal a ona sa potrebovala hýbať.
Malé gestá empatie.
Videl som, že to robila moja mama aj otec.
Videl som, že otec vždy niekoho kŕmil, keď mal deň voľna. Rád varil.
Môj otec ma vždy učil, že ak príde v poslednej chvíli viac ľudí,
stačí pridať viac ryže a všetci sa najedia.
Môj vzťah s mamou bol zložitý.
Moja mama bola úchvatná bytosť, veľmi milujúca žena.
Rozdala by sa druhým.
No potom, mala
chvíle, keď bola veľmi horlivá.
Ja som bol najstarší z bratov, čo bolo zložité,
pretože som mal pocit, že musím chrániť svojich mladších bratov.
Avšak, zložité bolo to,
že toto mohol byť jeden z dôvodov, pre ktoré som vždy hľadal spôsob,
ako kreatívne odísť z domu.
Keď som mal 15, 16 rokov, chcel som ísť študovať a bývať v Barcelone.
Chcel som ísť robiť, aby som si niečo zarobil.
Ale moja mama bola milá žena a chýba mi.
Ale bola vytrvalá a nikdy neprijala odmietavú odpoveď.
A túto vlastnosť som sa asi naučil od nej a mám ju vo svojej DNA.
A môj otec bol milý človek, ktorý rád varil pre všetkých.
A mám pocit, že túto vlastnosť som zdedil od neho.
Takže vidíte, chcem sa sústrediť na tie dobré vlastnosti,
ktoré do mňa zasiali moji rodičia.
- Kam ideš? - Uvidíme sa.
- Odchádzam. Nechcem to počuť. - Prečo nie?
- Nechcem to vedieť. - Nepoviem nič zlé.
Viem. Je mi to fuk.
- Ale budeš doma? Vrátiš sa domov? - Jasné.
- Super. - Chcú vedieť o tebe.
- Vedia dosť. - Vidíme sa.
Čau.
Úprimne, ešte skôr ako sa moji priatelia stretnú s mojím otcom,
im zvyčajne poviem, aby prepáčili,
pretože ktovie, čo urobí?
Je úplne nepredvídateľný.
Robíš s pomarančmi! Si v...
Vždy viete, že nebude ticho.
To je isté.
Polož to sem.
Chceli by sme, napríklad, aby zapadol do šablóny
typického otca.
Ale on úplne rúca bariéry.
A chvíľu nám trvalo, kým sme sa to naučili.
Nehanbí sa za to, kto je.
Tak sme tu, varíme si doma,
lebo keď spolu varíme, spolu aj prosperujeme.
- Presne. - Bum.
Bum.
Moja rodina je všetkým v mojom živote.
Poď sem.
Moje dcéry sú vo veku, že skôr než si to uvedomím,
na budúci rok budú promovať.
Takto krája šéfkuchárova dcéra, ktorá chodí na univerzitu.
- Nikdy... - Pozri na...
- Neučila som sa variť! - Toto je...
Takto sa robí skvelá manikúra.
- Nikdy sa neučila variť. - Okej.
Bol som veľmi zlým učiteľom, nič sa nenaučila.
Ale môžem povedať, že toto je môj nôž.
Aj do dnešného dňa si pamätám mnohé vône,
ktoré v našom dome prichádzali z kuchyne mojej mamy.
Celá choreografia prípravy...
má dodnes obrovský vplyv na to, ako pozerám na jedlo.
Ak máš čierne korenie, pridáš ho,
ak nemáš čierne korenie, nepridáš ho.
Nechcem to skrášľovať. Môj otec a mama pracovali a...
Viete, čo robíme?
...niekedy išlo o rýchle varenie, aby bola rodina sýta.
Ale do celého postupu sa vkladá láska.
Tak, ocino, na čo sa tešíš nasledujúce štyri roky?
Vieš čo ma teší?
Že si moja dcéra.
- Carlota. - Áno.
Pamätám si, ako sme s manželkou
mali našu prvú dcéru, Carlotu.
Myslím, že vtedy som si možno po prvýkrát uvedomil,
že som sotva naučil, ako byť dospelým.
Sotva som sa naučil, ako byť manželom
a teraz som sa musel učiť, ako byť otcom.
Och, áno.
Ale keby som nemal krásny hlas mojej ženy, ktorá ma viedla
nemyslím, že by som mohol povedať, že som úspešným otcom.
Pre mňa bolo vždy najťažšie, keď bol José preč
a potom sa vrátil a prispôsoboval sa rodinnej rutine.
Deti sa mohli biť, a on hovoril:
„Môže tu byť chvíľu pokoj?“ A ja na to: „Vítaj v bežnom živote.“
Moja mamina je určite ako také lepidlo.
Vďaka nej sa ocino dokáže sústrediť. Pretože je ho všade dosť.
Manželka si ma vzala vďaka môjmu vareniu.
Povedz... povedz to mame.
Ale on si ma vzal vďaka mojim receptom.
Takže moja mama vždy hovorieva,
keď sa jej pýtajú, kto varí u nás doma,
že varí otec,
ale mama kŕmi celú rodinu.
Moja žena, za všetko, čo viem o varení, vďačím mojej manželke.
Keď sa ma ľudia pýtajú: „Máte len tri dievčatá?“
Odpovedám: „No, mám tri dievčatá a chlapca.“
Niekedy som veľmi podráždený.
Moja žena ma vždy drží na uzde.
MYSLÍM, ŽE SOM ZAĽÚBENÝ!
Niekedy na mňa hľadí, niekedy sa usmieva,
niekedy s vážnou tvárou hovorí: „Čo si myslíš, kto si?“
A ihneď ma upokojí.
Dobré je však, že sa spolu smejeme,
myslím, že je to dôležité.
Zachovávam si tak zdravý rozum.
Hovoríme, že José robí to, čo robí,
pretože ja robím to, čo robím. Príde domov a nájde,
veď to poznáte, bezpečný prístav.
Bezpečný prístav, ale je to skutočné miesto.
Musíme sa prispôsobiť.
A keď sa pomýliš pri recepte,
- zmeníš názov receptu. - Bum!
Som si istá, že mama má vždy pre otca pripravený ruksak,
lebo nikdy neviete, čo nám príde do cesty.
Snímky výbuchu
sopky Fuego v Guatemale vyzerali ako apokalypsa.
Prebieha evakuácia a záchranárske práce.
Viac než 3 000 ľudí muselo opustiť svoje domovy.
Počet obetí dosiahol najmenej 25 ľudí.
A takmer dva milióny ľudí je nejakým spôsobom zasiahnutých.
Oblasti, kedysi plné života a energie,
sú teraz pokryté popolom.
GUATEMALA, SOPKA FUEGO 2018
Tak, ideme sem a potom pôjdeme na sever.
- Musíme ísť nahor... - Veru tak.
-...a tadiaľto. - Áno, pôjdeme do komunity.
- Vyštartujeme o 6:30 ráno. - Dobre.
ŠÉFKUCHÁR POMOCNÉHO TÍMU
Sam sa pri tom asi ujme vedenia.
- Ďakujem, Sam. - Tak sa k nám pridá
a pár týždňov nám bude pomáhať.
Len dva týždne?
Tak, na začiatok.
Myslím, že otázka znie, čo môže zlepšiť ich život?
Keď dostávajú iba sendviče s fazuľou, tak je to jasné,
keď my im varíme čerstvé jedlá s kuracím alebo hovädzím mäsom
a v tom sú proteíny a škrob, a máme aj zeleninu.
Okej. Kam ideme?
- Bočný vchod. - Narazil som si členok.
- Asi pôjdeme bočným vchodom. - Okej.
Ideme do... dobre.
Okej, tím, hlavy dokopy.
Vždy, keď budú hladní ľudia potrebovať jedlo,
budeme tam.
- Tak veru. - Áno.
V tejto situácii si musíme dávať pozor, pretože pre mňa je rizikom
vystaviť vás, chlapci, riziku,
okrem rizika neúspechu celej misie.
Ale myslím si, že tieto riziká za to stoja, keď nasýtime ľudí.
- Súhlasíš? - Súhlasím s tebou.
Jeden z chlapcov, čo zomreli,
vzal svoje vlastné auto
- a vyšiel na kopec.... - Varovať ľudí.
...aby varoval ľudí. A potom ho zabili.
Hovoril ľuďom: „Odíďte, sopka sa chystá vybuchnúť!“
A niektorí si mysleli, že je blázon.
Ako ten chlapec, čo kričal, že ide vlk.
- Je tak? - Presne.
- Čo? - Chlapec, čo kričí vlk.
Ako keď sa toľkokrát opakuje,
že sa blíži vlk a vlka nikde.
A potom keď príde skutočný vlk, nikto nepočúva.
Hej, rozumiem... po anglicky.
- Nemusíš mi vysvetľovať. - Neviem, či...
- Áno, chápem. - Neviem, či je to medzinárodne
- známe alebo nie. - Vlk, viem.
Chceš zabiť vlka, lebo si hladný.
Nie, to nie je pointa.
- O tom to nie je. - Prepáč. Okej. Viem.
Nemyslím, že by niekto, kto v mimoriadnych situáciách
spolupracuje s World Central Kitchen, chcel spolupracovať s nami.
Nie preto, že by sme si my vybrali ich,
ale preto, že okolnosti si vyberú ich.
Veľa ľudí rozmýšľa takto:
„Vy pracujete v tých nebezpečných situáciách,
určite nemáte strach alebo naň nedbáte.“
- Ďalšia veľká skala pred nami. - Veru.
Ale keby ste nechceli prijať žiadne riziko, zostali by ste doma,
čo je fakt dobre.
Pozerám na to všetko ako na život, ako na spočítané riziká.
A počítame, aký účinok to bude mať
na iných ľudí alebo na ľudstvo, keď sa vystavíme riziku.
Toto je všetko popol. Nie je to oblak. Ani hmla.
Pri tejto kariére môžete byť neuveriteľne osamelý.
Ťažko si udržíte vzťah
ani neviete kedy a kde budete.
Väčšina ľudí, aj vaši priatelia, ktorí vás poznajú už celé roky
a vedia, že robíte toto, vás nemôžu skutočne chápať.
Keď som mal 11 rokov...
SAM BLOCH POMOCNÉ OPERÁCIE, WCK
...môj starší brat, vtedy mal 15,
zomrel pri záchrane môjho života pri autonehode.
A rozhodne to mnou, ako dieťaťom, otriaslo.
A nakoniec, som potom vždy chcel
nejaké tetovanie alebo niečo také, ako spomienku naňho.
A nakoniec som skončil len s poďakovaním,
lebo čo iné sa dá povedať?
ĎAKUJEM TI
Je to ako taká neustála pripomienka, že treba byť vďačný.
To, čo sa snažím dosiahnuť, je jednoduché. Ako môžem podporiť komunity?
Nemôžeme stále chcieť len rozdávať zadarmo jedlo.
Potrebujeme sa pokúsiť vytvoriť systémy,
v ktorých ľudia preberú zodpovednosť za svoju situáciu
a za svoje problémy.
Táto komunita tu
mi dnes uštedrila veľkú lekciu
vo veľmi odľahlej oblasti v Ceyláne, Guatemala,
vzdialenej päť kilometrov od vrcholu sopky.
Táto komunita má možno len skromné prostriedky,
ale každý prišiel s pohárom, šálkou alebo...
a tanierom a vidličkou a toto je celý ich odpad.
A takto by sa mala poskytovať potravinová pomoc.
Nemôžeme rozdávať jedlo a vytvárať ešte viac odpadu
a smetí.
Adios, señoras.
Odovzdali sme im kompletnú kuchyňu,
aby mohli ďalej poskytovať jedlo komunite asi 1 200 ľudí.
Tu je to dobre.
V zásade, v prípade pohromy v budúcnosti
budú mať potraviny, čistú vodu,
elektrinu a komunikačné siete.
Poväčšine, najmä ľudia po prírodných katastrofách
nikdy nechceli nič zadarmo.
Nie je to zámerné, ale je to výmena.
Takmer sú nútení vzdať sa kúska svojej dôstojnosti
v danej situácii, aby prijali pomoc.
A na toto som sa vždy sústreďoval,
ako sa dá viac pomôcť niekomu, aby si pomohol sám.
A potom je tu otázka, ako to urobiť.
Je tu tá ľudská stránka,
ten úplne posledný krok, spôsob, akým pomáhate,
ako sa pritom cítia oni?
Ako nesiahať pri tom na ich dôstojnosť?
Keď odídeme, keď tí bieli ľudia, ktorí majú moc,
a ich neziskové organizácie odídu z týchto krajín,
musíme sa presvedčiť, že to, čo po sebe zanecháme
ďalej svojím spôsobom trvá. To je môj sen.
Ak súhlasíte, že nám pomôžete sa tam dostať
a pomôžete pripraviť 3 000 dobrých a chutných porcií denne...
ZAKLADATEĽ DC CENTRAL KITCHEN
...a budete sa učiť a pracovať, dáme vám úžasnú prácu.
Keď som mal 24 rokov,
bol som dobrovoľníkom v DC Central Kitchen
a zároveň som začal pracovať spolu s bývalými väzňami
a bezdomovcami,
a títo odrazu našli miesto, ktoré mohli volať domovom.
Robert Egger spozoroval, že mrhanie jedlom je problém.
Donesieme tieto potraviny do kuchyne,
znova zabalíme nedotknuté potraviny
a rozdáme ich ľuďom v núdzi
okolo Washingtonu.
Každý rok si 5 000 dobrovoľníkov vyhrnie rukávy
a vrátia niečo svojej komunite.
Ľudia ako José Andrés, jeden z najlepších mladých šéfkuchárov v Amerike.
Je tu dnes?
Postav sa, José.
Dvere sa otvárajú a vchádza José. Začali sme sa rozprávať.
Nikdy predtým nevidel, aké to je učiť sa popri práci.
Tá myšlienka, že učíte ľudí variť,
uňho skutočne zabrala.
Každý človek by mal získať úctu človeka, ktorý je vedľa neho.
Ak nemáme úctu, nemáme nič.
A za tým si stojí DC Central Kitchen!
Robert Egger ma naučil niečo, čo som pochopil po mnohých rokoch.
Naučil ma, že dobročinnosť
sa zdanlivo týka spásy darcu,
ale mala by byť o oslobodení príjemcu.
Venujeme príliš veľa tomu, aby sme mali my dobrý pocit.
Nerobíme dosť pre to,
aby sme pri dávaní oslobodzovali ľudí od ich problémov.
SÝTIŤ ĽUDÍ V MESTE
José bol ako divoká karta.
Nikto nevidel Josého prichádzať.
Prišiel do kulinárskeho sveta
a skutočne ho radikalizoval molekulárnou gastronómiou
a všetkým tým, čo robil, a čo mnohí šéfkuchári odmietali.
Jednou z vecí, o ktoré sa dnes snažíme,
je nasýtiť ľudí maximálnymi príchuťami a minimálnymi porciami.
Pokračoval a začal meniť veci.
A každý si myslel, fíha!
Myslím, že naším cieľom nie sú len tieto skvelé reštaurácie
s úžasnými jedlami, ale naším cieľom musí byť aj
pokúsiť sa riešiť problémy, v ktorých jednou stranou rovnice je jedlo.
José Andrés je jedným z najslávnejších amerických šéfkuchárov,
ktorý vedie impérium reštaurácií.
Tento večný optimista dohliada na 27 reštaurácií
vrátane desiatich vo Washingtone D.C.
No v tieto dni ho skôr nájdete...
HURIKÁNY TEPLÉ JEDLÁ & HELIKOPTÉRY
...pomáhať po prírodných katastrofách.
Spôsoby našej pomoci sa musia zmeniť.
Nechoďte podľa receptu.
UNIVERZITA GEORGA WASHINGTONA
Keď ideme podľa kníh,
strácame schopnosť tvoriť.
Varím a riadim sa len podľa slnka!
Hej!
Môžeme dať jedlo komukoľvek, kdekoľvek a kedykoľvek.
Aký je váš konečný cieľ?
Mojím konečným cieľom, lebo zrejme každý z nás
by mal mať nejaký cieľ... Mali by sme byť hluční
a vyzerať trochu bláznivo.
Rád by som bol pri tom, keď sa navrhne systém
ukončenia hladu vo svete.
TIME ODLÚČENÝ. ALE NIE SÁM
Máte 30 reštaurácií, úžasnú ženu a domov vo Washingtone D.C.
Čo vás núti obliecť sa a sadnúť do lietadla smerom ku katastrofám?
Tak ako aj mnohí iní ľudia, aj ja sa občas cítim previnilo.
A prinajmenšom môžem niečo vrátiť naspäť.
Je slávnym šéfkuchárom, ktorý má reštaurácie v USA.
Mnohí hovoria: „Fíha, José je šéfkuchár,
ale je aj ľudský.“
Nevyberá si medzi týmito dvoma.
A predsa, pozrite, ako ľahko ich spája.
Toto potrebujú ľudia vidieť, že dokážete robiť obidvoje,
že si nemusíte vyberať medzi tým, čo považujete za správne a výplatnou páskou.
Toto je najlepšie jedlo, aké som kedy jedol.
To je úžasné. Ďakujem. Gracias.
Zatiaľ sme nestratili žiadneho zákazníka.
BAHAMY, HURIKÁN DORIAN 2019
Chcem len odovzdať veliteľovi prístavu náš zoznam.
Myslím tým nákladné autá, benzín, generátory.
Hovoríme o tom, že by sme pripravili paellu?
Áno, alebo na miestach distribúcie, a tak podobne.
Propán, benzín pre nákladné autá, nákladné autá.
Budeme potrebovať ľad. Máte ľad?
Jedno miesto, kde sa všetko pospájalo
a všetky skúsenosti mnohých rokov…
Ohrievače, sú na propán?
...sa naplnili na Bahamách.
Ako dobre je pripravené toto letisko na prijatie?
- Veru. - Sledovali sme hurikán
Dorian už viac než týždeň
a mali sme tím pripravený ísť do Portorika, ak by uderil.
JOSH PHELPS POMOCNÉ OPERÁCIE
Tesne sa vyhol a získava na sile.
A tak sme rozmiestnili tímy po celej Floride.
A potom, keď búrka zosilnela a zmenila smer,
všetky modely začali ukazovať, že príde na Bahamy.
TIM KILCOYNE POMOCNÉ OPERÁCIE
Potrebujeme nájsť asi 600 kg.
Sme asi 120 km južne odtiaľ
a pripravujeme sa tu v Nassau.
Rozprávame sa o logistike a o tom, ako tam dostať veci
či na lodi, či na lietadle.
Nebudeme vedieť, čo sa dá urobiť, kým neprejde.
JASON COLLIS POMOCNÉ OPERÁCIE, WCK
Teraz sme na okraji. Toto je vietor, ktorý zachytil túto časť.
Naukladáme všetko sem.
Máme tu tímy a ideme prevážať veci
do Freeportu čo najskôr.
Naliehavá situácia má tento úžasný spôsob, ako k vám prehovorí.
Musíte len načúvať.
Ak stojíte pevne na zemi, môžete načúvať.
Môžete načúvať situácii.
Môžete načúvať vetru.
Môžete načúvať vlnám.
Môžete načúvať ľuďom.
Môžete sa pripraviť.
Dobre.
No nikto nemá kontrolu nad prírodou!
Chcem, aby ste všetci pochopili...
Nie sme v hurikáne!
Sme asi 135 km od neho.
Predstavte si, čo sa deje v Abacu!
Tento bude vôbec jeden z najväčších!
Modlime sa za všetkých!
Vietor má stále rýchlosť 90 km za hodinu?
Veru tak.
Musíme zavolať ministrovi, alebo niekomu na jeho úrovni
na povolenie na let.
Musíme si ale dávať pozor, lebo nám povedali,
že máme povolenie na začatie dnes o 20:00.
- Áno. - To je neskoro.
- 20:00? - Áno, tak nám povedali.
Nechceme ísť v noci.
Viem, ale toto povedali.
Prečo máme riskovať,
keď každý hovorí, že je to nebezpečné.
Tento pilot rozhodne, kde je bezpečné a kde nebezpečné letieť,
ale potrebujeme povolenie.
- A máme so sebou sendviče? - Áno. Príde auto.
Nevadí vám letieť bez vládneho povolenia?
Asi majú toho teraz veľa na práci,
ľahšie bude požiadať
o odpustenie.
Môžeme dať niečo dovnútra? Nie.
- Dobre. Dáme niečo sem. - Dobre.
Je to zlé?
Možno by som sa mal vrátiť a informovať, a ty zostaneš?
Presne tak, ja zostanem,
ale myslím, že musí ísť veľmi rýchlo.
Ako rýchlo?
Päť minút.
Keď prvýkrát pristanete v takejto situácii,
musíte byť extrémne vynaliezavý.
Je to extrémna situácia, lebo ste na ostrove.
Dá sa niečo zachrániť vo vašom hoteli? Dá sa použiť kuchyňa?
- Nič sa nedá použiť. - Vôbec?
Nič. Vôbec nemáme elektrinu.
- Okej. - Generátor
sa prevrátil na bok.
Ale keď vám dáme generátor, tá kuchyňa môže fungovať.
- Áno. - Poďme.
Počúvame, že je tu treba veľa jedla.
Máme niekoľko sendvičov a ovocie.
Tak to dáme ľuďom
a skontrolujeme,
že sme našli miesto pre prvú kuchyňu,
inak tu bude veľa hladných ľudí
- Všetci ste v poriadku? - Áno.
Mám syna vo Freeporte, nič som o ňom nepočula.
Och, bože.
Budeme dávať jedlo v každom prístrešku na ostrove,
pokiaľ to bude potrebné.
Koľko je tu ľudí?
- Najmenej tristo. - Najmenej tristo?
Áno.
Niekedy je veľmi ťažké začať pripravovať varené jedlo hneď v prvú hodinu.
Ale, prekvapujúco, niekedy môžete rýchlo
pripraviť sendviče,
ktoré môžu rýchlo pomôcť.
Tak máme asi 300 sendvičov
- a nejaké ovocie. Nateraz. - Áno.
Viac doletí v helikoptérach.
Je to takmer ako hotovka,
jedlo pripravené na konzumáciu.
Ak k tomu pridáte ovocie,
je to veľmi dobrá kombinácia,
ktorá rýchlo zasýti.
Treba zaistiť, aby všetci, čo sú hladní, dostali jedlo.
Ďakujem.
Zhodnotíme kuchyňu.
Jediná zachovalá kuchyňa bola v hoteli v prístave Marsh.
A bola úplne pod vodou.
Toto tu bola reštaurácia,
ktorá to zjavne neprežila.
Ale vyzerá, že kuchyňa áno. To je úžasné.
Tu je kuchynská doska,konvenčná pec, ktorú skúsime spojazdniť.
Vyzerá, že tu môžeme s niečím pracovať.
Spravíme si kuchyňu tu, alebo použijeme hotel v Abacu?
Musíme sa rozhodnúť a to rýchlo.
Všetko sa musí teraz dovážať do Nassau,
pokiaľ nebudeme mať kuchyňu tam,
musíme odtiaľto zbaliť toľko jedla, koľko sa dá.
Elsa, ty vieš najlepšie, ako to urobiť.
Máš tu Karlu, mladšiu Jedi.
Tu vieme urobiť 10 000 porcií. Otázka je, ako ich tam dopravíme?
Tak, pozrime sa, koľko dokážeme naplniť a koľko naložiť do helikoptéry.
Raz, dva, tri.
Každá situácia je iná,
úplne iná.
Videli ste The Walking Dead?
Toto je ono.
Je to naozaj strašidelné. Sam sa pýtal: „Chceš tam ísť sama?“
ELSA CORRIGANOVÁ DOBROVOĽNÍČKA, WCK
A ja na to: „Naozaj, Sam?“
Bola som pri
asi 11, možno 12 katastrofách s World Central Kitchen.
Asi polovica z nich boli požiare.
Citrónové džúsy.
Soľ.
Zakladala som kuchyne na prípravu mnohých jedál.
Udržuje ma pri zdravom rozume,
keď viem, že niečo robím namiesto sledovania správ
a sledovania všetkého toho hrozného. A takto, vlastne, niečo robím.
Zajtra sem príde búrka.
- Počul si to? - Veru tak.
Často ani nevidím ľudí, len pripravujem jedlo.
Tak teraz je to trochu iné.
Rada stretávam ľudí.
Ak Boh chce, aby som žil, prežijem.
- Veľa šťastia dnes v noci. - Ďakujem.
Zajtra sa vás tiež pokúsime nájsť, dobre?
Nedovoľte nikomu, aby určoval, aký bude váš deň.
Hurikán Dorian dorazil, ale nebude určovať, aký bude môj deň.
KENTON ROKER DOBROVOĽNÍK, WCK
Ja riadim, čo bude, a ja určím, čo bude.
- Tu to je! - Musíte si vyznačiť svoje miesto.
Prišiel som o svoju firmu,
ale rozmýšľal som: „Teraz mám príležitosť
urobiť v sebe nejaké vnútorné zmeny.“
Načo plakať nad rozliatym mliekom? Už je rozliate.
Hurikán prišiel a urobil, čo urobiť musel.
Teraz musíme urobiť, čo treba, aby sme prežili.
Pripravení? Raz, dva, tri.
- Pozor na nohy! - Pomaly položte.
Spojazdniť kuchyňu v tejto situácii
na opustenom ostrove, kde naozaj musíte pracovať s tým,
čo je na tom ostrove, je, ako vždy, výzva.
Nemáme plyn.
Možno je len v potrubí veľa vzduchu.
Chceme to tu všetko vyčistiť.
Nevedel som, čo robiť so všetkými stolmi a ostatným.
- Pripravený? Tri. - Tri.
Päťsto kíl ryže.
- Ryža? - Áno.
Toto bude hlavná kuchyňa a potom môžeme dávať jedlo odtiaľto.
Bol tu Alejandro, on je šéfkuchár. A mal starosti…
ALEJANDRO TORRES ŚEFKUCHÁR, WCK
…či dokážeme túto kuchyňu dosť vyčistiť?
Myslím, že sme ju nemohli dostatočne vyčistiť.
No zároveň, trvá niekoľko dní,
kým začne smrdieť to, čo tam prípadne zomrelo.
Tak, dobre.
Toto je hrozná kuchyňa.
Už ste ju čistili?
- Veľa šťastia. - Och, bolo to
oveľa horšie.
Tak čo urobíme?
Toto nie je dobré. Už od začiatku.
Toto je zlé.
Z takejto kuchyne by som nedával jedlo svojej rodine.
Bodka. Nemôžeme to urobiť.
Musíme nájsť najbezpečnejšie miesto, kde môžeme variť.
Nemôžeme vás odviezť všetkých naraz, ale člny budú prichádzať.
ZÚFALSTVO NA BAHAMÁCH NARASTÁ, STOVKY UVIAZLI NA OSTROVE
Tu v prístave Marsh prebieha hlavná evakuácia.
Stovky ľudí pomaly odchádzajú.
Pozrite, všetci tí ľudia tu čakajú.
Všetky ženy a deti,
- poďte za touto dámou! - Máme nejaké jedlo,
ale neviem, či je múdre ho rozdať.
- Nechcem spôsobiť zmätok. - Daj mi päť svojich mužov, dobre?
- Mám loptu. - Naozaj?
Môžem ju vymeniť za nejaké jedlo?
Nie. Viac nemáme. Máme jedlo, áno.
Viem, čítala som.
Nemusíš dať loptu.
Nechaj si ju, dám ti sendvič.
Chcem piť. Viac pijem ako jem.
Stop!
Chceš spôsobiť chaos?!
Koľko rokov to mám opakovať?
Teraz sem každý príde!
Viem.
Ne**** ma.
Urobíme rad. Pomôžte mi utvoriť rad.
Takto.
A budeme im dávať jedlo, kým budeme mať.
- Môžem sa ospravedlniť? - Nie.
Nemusíte sa mi ospravedlňovať. Jemu sa ospravedlňte.
- Je môj priateľ. Je ako brat. - Nie je.
- Povedzte to jemu. - Viete, prečo som sa rozčúlil?
- Nechcem to počuť. - Povedzte to jej.
- Mami, ver mi, neboj. - Nie!
- Povedzte jej, čo sa stalo. - Nechcem to počuť.
Povedzte mu, čo sa stalo.
- Nechcem to. - Pani, viete prečo
som naňho vybehol? Lebo viete, čo to robí s týmito ľuďmi?
Keď začnete neorganizovane dávať jedlo
viete, čo nastane? Niekto príde a spôsobí problémy.
- Nechcem to počuť. - Preto som sa rozčúlil.
- Musíte mi veriť, keď vám poviem. - Chápem.
Možno ste si všimli moju reakciu.
- ale... - Áno.
Je na to dôvod. Už som to zažil.
- Viem. - A teraz s vami súhlasím.
- Hej. - Nechcem
- sa vyhovárať. - Nie.
Ale zároveň, keď sa to stalo, chcel som to.
Lebo niekedy sa niečo takéto stane a ľudia to vidia
a všetci dobehnú. Haiti, v... Pretože niekedy
Ale keď ľudia vidia vašu reakciu,
povedia: „Nemá žiadnu lásku, žiadne svedomie.“
Aby ste vedeli. Nie, je to naopak.
- Dobre. - Dovi.
Ale ďakujem, okej? Pán José.
Mnohí vždy hovoria, že: „José, ty si na každého tvrdý.“
Ja by som bol vždy rád tým milým chlapcom.
„Dobrá práca.“
Ľutujem.
Keď tomu tak nie je, všetko je ***,
najmä keď sú ľudia hladní a smädní.
Nie je to dobrá práca, pretože nerobíme maximum.
Tak, čo mám povedať?
„No, mohli by ste to povedať krajšie.“
Okej, poviem vám to krajšie.
Nerobíme maximum toho, čo by sme mohli.
Dobre, čo máme ďalej?
Ak ideme ďalej, dobre,
ale ak nie, nasleduje: „Nerobíme maximum toho, čo by sme mohli!“
A teraz chlapci, do radu.
Poďme.
Okej?
Ahoj Sam, ako sa máš?
Povedz mi, povedz nám, čo potrebujeme.
Máme ľudí v Abacu, ale nemáme elektrinu,
tečúcu vodu ani chladenie.
Nemôžeme doniesť jedlo a nechať ho tam.
On počkal. Vydržte. Počkal.
Kuchári fungujú v chaose. Týmto sa živia.
Nechcem viac *** paelly. Mám plné zuby *** paelly, jasné?
Chcem takéto vynikajúce paelly.
Niekto to musí schytať. Nie vždy len ja.
Už ma unavuje byť zlým chlapcom.
Mať reštauráciu je niekedy ako žiť v organizovanom chaose,
pretože aj keď máte menu pripravené a všetko je hotové
a distribučné miesta sú pripravené, stanú sa mnohé veci.
Nastane chaos.
Plnia sa krabice.
Čašník popletie stôl,
kuchár zabudne, že niekto má na niečo alergiu.
Dnes ráno som vám povedal, že toto berieme!
*** ľudia!
A do určitej miery, kuchyňa pripravuje mnohých
v reštauračnom biznise, aby sa prispôsobili okolnostiam.
Dokonca sa často cítia najlepšie v chaose.
A tak pri katastrofách
je iný kontext, aj lokality sú iné
aj rozsah je iný,
ale šéfkuchári sú skutočne perfektní na prácu, ktorú robíme.
Toto je pre nás veľká výzva.
Verím, že máme dosť skúseností so situáciami, ktoré sme zvládli
po celom svete, aby sme to prekonali.
Musíme sa pripraviť na nakladanie.
Chceme, aby v noci prišla tona potravín.
A udržujte všetko v chlade.
Môžete to mať a používať.
Do zajtra budeme mať dva ďalšie.
Vláda dopravila dva 12-metrové kontajnery
hneď po búrke, ako márnice.
Toto je velikánska chladnička.
Našťastie použili len jeden z nich.
Povedali: „Môžete ho použiť, ale nesmiete ním hýbať.“
- Zoberme odtiaľto koľko sa len dá. - Berieme.
Povedz mu, nech to prinesie. Nemôžeme čakať. Musia začať nosiť.
Keď som prišiel prvýkrát, mali sme auto a Sam
zastal uprostred tohto opusteného miesta.
A povedal: „Sme tu.“
Spýtal som sa: „Kde je tu?“
KYLE POUNDERS DODÁVATEĽ, WCK
A on že: „Toto bude naša kuchyňa.“
Ten ventilátor budeme potrebovať
na odpudzovanie múch.
Toto môžeme použiť do kuchyne.
Zámky. Nové zámky aj s kľúčmi.
Toto je dobré.
- Hej, Kyle. - Čo je?
Vidíš ten obrovský hasák vzadu v nákladiaku?
Je to také bláznivé. Je to ako kovbojka.
Boli sme niekde medzi kovbojmi a pirátmi
prvý mesiac, skutočne, čo sme tam boli.
Čo keby si to otočil?
Mali sme také provizórne veci.
Našiel som tento veľký šiator, ktorý bol úplne zničený,
ale veľká časť plátna bola dobrá.
Všetko ďalšie vzišlo z toho.
Raz, dva, tri!
Teplé jedlo!
Keďže je to ostrovný národ,
aby dostal každý zasiahnutý z tej krajiny jedlo,
a tí ľudia súdoslova úplne odrezaní od seba,
musí sa použiť takmer všetko, čo je k dispozícii.
Myslím každý mechanizmus, aký si vieme predstaviť, okrem ponorky,
aby sa jedlo dostalo tam, kde je potrebné.
Bol tam most, ktorý odrezal celý ostrov Little Abaco,
bolo tam asi 600 ľudí.
Dostali sme obojživelné vozidlo, ktoré išlo tam, kde bol most zničený
a ku každému domu.
Takže vidieť nás, ako sa usmievame, v tomto veľkom smiešnom vozidle
prichádzajúcom po ich ceste, kde nikto predtým nešiel,
bolo ako pozdvihnúť ich ducha a ukázať, že sa to dá.
Vy ste si objednali pizzu?
Pizza? Áno, pane.
Ja len roznášam pizzu.
Ako ste to sem dostali?
Toto sa udrží na vode.
Čo potrebujete?
Teraz práve potrebujeme všetko.
Nejaký čas tu budeme. Hľadáme ľudí, ktorí by nám pomohli.
- Okej. A vy... - Hľadáme ľudí...
- Tu žijete? - Nie, v Nassau. Ja...
Ľudia chcú naozaj pomôcť svojim komunitám,
ale tiež majú pocit, že sa môžu v mysli odpútať od tejto krízy
a že niečo robia. Takže ich energia má nové smerovanie.
SHIRLEY DORSETTOVÁ DOBROVOĽNÍČKA, WCK
Milujem roznášky.
Pozrime sa, kde je.
Ahoj!
Po tej búrke si každý len niečo zahryzol,
jedli lupienky a malé rezance a podobne.
Idem, dnes mám jablká.
Ale mať varené jedlo, skutočnú stravu, to bol život.
Ako sa voláš?
- Devin. - Poď sem, Devin.
Poď, porozprávajme sa.
Takže, teraz
som tu sám, nemám pri sebe rodinu,
ani priateľku, ani nikoho.
Ale budem v poriadku.
Áno, ale... a ty si stále šťastný?
Aj ja. Povedala som, že aj ja.
- Stratila som všetko, ale žijem. - Žijem!
- Dobre? - Pani, dostávam jedlo denne.
- Jedlo zadarmo. - A pracujem.
Počujte, lepšie nebude. Nemusím platiť žiadne účty.
- To je pravda. - Tak prečo sa báť?
Dovi, Devin. Poď, prejav mi kúsok lásky, dobre?
- Boh ťa žehnaj. - Dobre. Ďakujem za jedlo.
Ahoj!
Po tej búrke som chcela nejako pomáhať,
lebo sme neodišli.
Hovorili, že všetci musia odísť.
A mnohí odišli.
- Chcete jedlo? - A v ten deň mi dali tácku,
a tak som pomáhala ľuďom okolo vládnych budov.
Chcela som robiť viac.
A takto som sa zapojila do World Central Kitchen.
Áno.
Teplé jedlo!
Keď vidíte každého jedného muža a ženu, ktorí s nami pracujú
alebo dobrovoľníkov, ktorí sa k nám pridávajú...
A cesta sa začína!
Máme kura a zeleninové cestoviny.
- Dúfam, že vám chutí. - Áno.
...všetci sú rovnako pozvaní pracovať
a byť empatickí.
- Ďakujem. - Si veľký chlap. Poriadne ma objím!
Viem.
Robím niečo užitočné, pomáham.
Je to dobrý pocit.
Máme toľko empatie, že sa to...
- Ako sa máte? - ... prejavuje stále.
- Ako sa máš, zlato? - Výborne, výborne.
Rád ťa vidím.
Nevieš, či je dobré nastrúhať kapustu?
Mala by sa pokrájať, ale...
- Pokrájaná je lepšia? - Áno.
Ak sa zvyčajne krája, urobíme to tak.
Pastor, toto je šéfkuchár José.
- Šéfkuchár José? - Áno.
To je kuchár.
- Myslel som, že ty. - On umýva riady.
Bahamy sú silné.
Stalo sa tak, lebo každý muž a každá žena z World Central Kitchen
osobne prijali zodpovednosť za situáciu.
Ahoj, Rodrick!
Mal si dnes čo jesť?
Že táto chvíľa je naša.
Že sme zodpovední za pomoc ľuďom,
na ktorých sa zabudlo.
Že je to v nás.
Je to naše. Je to naša zodpovednosť.
Dobre, idem.
- Urob to! - Áno!
Všetci rýchlo naspäť.
Všetci by sme radi skončili do zotmenia,
ale musíme to urobiť a dať jedlo ľuďom,
toľkým, koľkým môžeme.
Všetky systémy sú pripravené.
- Dobrá práca, dobre si robil. - Vďaka.
Máme zopár jabĺk, vodu a zopár sendvičov.
- Keď odídete... - Nie, sme v poriadku.
ak by ste to tu chceli nechať, necháme si to.
Iste. Dobre.
Máte nejakú motorku alebo niečo, čo môžem zobrať naspať?
Nepovažujem to za prácu. Je to povolanie.
Áno.
Mám rád tvoj úsmev pre ľudí, rád vidím, ako veľmi ťa majú radi.
A ty si s nadšením prijala ducha World Central Kitchen.
- Ďakujem. - Ďakujem.
Som na území Navajov
v Arizone.
Och, teraz si tam?
Tak. Každých päť kilometrov
je značka, že
„Opúšťate Arizonu, vítajte v Novom Mexiku.“
A odrazu: „Vítajte v N...
Opúšťate Nové Mexiko, vítajte v Arizone.“
A ja „Čo sa tu teda *** deje?“
ÚZEMIE NAVAJOV, GLOBÁLNA PANDÉMIA MAREC 2020
Ahojte.
Prepáčte, meškáme.
Sú tu veľké vzdialenosti
a auto odbočilo nesprávne.
Je mi to ľúto, ale príde to, okej?
Ľutujem, príde to. Auto zablúdilo.
Tu je najvyššia infekcia COVID na hlavu,
preto sa teraz všetci sústreďujú na Navajov.
Tento je dobrý, môže ísť.
V mene World Central Kitchen sa ospravedlňujem.
Budeme sa snažiť viac.
DODALA: WORLD CENTRAL KITCHEN - SUCHÉ
WORLD CENTRAL KITCHEN ČERSTVÉ
Sme ťažkí.
Stratili sme bratranca.
O jeden a pol týždňa neskôr sme stratili strýka.
DODRŽUJTE ODSTUP A SAMOIZOLÁCIU
PARKY NA ÚZEMÍ NAVAJOV DOČASNE UZAVRETÉ
Chytili ten vírus a dostalo ich to.
PROJEKTOVÝ MANAŽÉR, ÚZEMIE NAVAJOV
Má to teraz pre mňa väčší zmysel
vstať každé ráno a ďalej pripravovať tieto balíčky jedla,
tieto lieky.
Musíme chrániť starších ľudí, lebo tí držia kľúče
od našej kultúry a od nášho dedičstva.
VEĽKÉ STREDNÉ ÚDOLIE, KALIFORNIA
Som Carolina Sanchezová.
Prišla som do USA, keď som mala 14 rokov.
Pracujem na poliach už 17 rokov.
Je nás tu osem.
Ďakujem.
Sme u tejto farmárskej organizácie
v Kalifornii, ktorá sa snaží chrániť práva farmárov
a majú problémy s koronou.
Spolu s nimi sme nosili jedlo do mnohých farmárskych dedín.
Teraz si sadnite a jedzte.
Stále myslím na svoje deti,
že im môžem dať dobré jedlo.
A to ma motivuje.
Volajú nás „nevyhnutní pracovníci“.
Pracujeme
skutočne namáhavo,
aby sme doniesli tanier jedla
k nim domov a na stôl.
Aj keď niekedy
nezostane pre nás.
Rad sa ťahá až za roh.
Buenos dias.
Ďakujem, že ste počkali. Dnes máme naozaj dobré jedlo.
Je tam zelenina aj ovocie.
Ďakujem.
Postavte sa, prosím, do radu.
A, prosím, dodržujte
- dvojmetrové odstupy. - Prežili sme aj ťažké časy.
Áno. Ďakujem.
A ja im ďakujem za jedlo.
Teraz mi je do plaču.
- Už nie sú žiadne sendviče. - Ľutujem, je to...
- Prežijeme. - Prežijeme.
Veru tak.
BUDEME V PORIADKU NYC
Myslím, že COVID nastal, keď som videla svojho otca
skutočne šalieť.
Dodržujte odstup, dobre? Hej, dodržujte ten odstup.
PRINCESS CRUISES JOKOHAMA, JAPONSKO
Bol v Japonsku s výletnou loďou.
CHLADENÉ HOVÄDZIE MÄSO
Kuchyne tam máme, potrebujeme ľudí.
Áno.
Bol v Kalifornii s inou výletnou loďou.
OAKLAND, KALIFORNIA
Ak toto prerastie do skutočnej pandémie a do týždňa
tam bude státisíce ľudí, už budeme... už bude neskoro.
- Nie, povedzte mu, aby ***. - Okej.
Takže vedel všetky užitočné informácie a mal skúsenosti,
pretože tam bol osobne,
ktoré nemalo veľa ľudí.
Veľmi ľahko môžeme zostať bez jedla.
Videli sme to pri COVID-e.
Distribúcia sa úplne zastavila.
A otázka bola, čo sa stane s reštauráciami,
čo bude so zamestnancami,
ako zaručíme, že budú v poriadku,
aj keď nebudú pracovať?
Snažím sa opäť otvoriť svoje reštaurácie.
Stále mám 800 zamestnancov, ktorí sa nemôžu vrátiť do práce.
Robíme len 20 percent toho,
čo sme robili zvyčajne.
Dáva zmysel, aby sme teraz
boli súčasťou riešenia, je to pre nás skvelá cesta.
„Komunitná kuchyňa“ znamená, že už to nie je reštaurácia.
Sme v núdzovom režime.
Takéto stravovanie,
a teraz to hovorím úplne čestne, nás udržuje nažive.
- Koľko porcií pripravujete dnes? - Robíme 3 250.
Tritisíc dvestopäťdesiat.
Používame všetky tieto potravinové nákladiaky,
zas najímame zamestnancov reštaurácií. Je to aspoň taký malý impulz.
RUSSELL BERMEL BOJ PROTI COVID-19
Pre mňa to bolo ako
„Kto zo známych má také veľké reštaurácie,
že sa tam vojde veľa potravín...“
GRACE RAMIREZOVÁ BOJ PROTI COVID-19
...a potom by oni mohli viesť komunitu a distribuovať jedlo?“
Sme ako potravinová hliadka.
Prichádzame zachrániť situáciu.
Preto som taká citlivá aj na potreby komunity,
pretože nielenže moja rodina
vo Venezuele zápasí o jedlo každý deň,
ale ja som bola úplne bez peňazí
a nemohla som mať slušné jedlo.
Vítame vás!
Máme vás radi!
Šťastnú cestu!
Toto je úžasné.
Pri každom zásahu si vždy robíme mapy.
Tak je, máme radi mapy.
Neviem, či si robia mapy, pretože si myslia, že sú užitočné,
alebo len preto, že ja ich mám rád. Neviem.
Chcem veriť, že to robia, lebo si myslia, že mapy sú užitočné.
- Sú užitočné? - Sú. Veľmi.
Toto je naša mapa so všetkými našimi nemocnicami.
Nosiť jedlo do nemocníc nie je nič nové.
Ale myslím, že nosiť jedlo všetkým zamestnancom
do všetkých štátnych nemocníc v New Yorku, je niečo nové.
Včera to bolo 93 447 porcií jedla.
Zastavíme sa v Bellevue
a potom ideme do severného Bronxu.
A potom Harlem a Queens.
Ľudia očakávajú, že...
ZOMI FRANKCOMOVÁ POMOCNÉ OPERÁCIE
…World Central Kitchen pôjde príkladom.
Čo by mala robiť FEMA? Čo je skutočne účinné?
José hovorí, že tvoríme model
pre americkú vládu, ktorá sa môže pridať a dávať jedlo svojej krajine.
V zásade sme ako veľký lodivod. Kŕmime systém.
Na popud vlády by mala byť Amerika lepšie živená
v mimoriadnych situáciách, napríklad po hurikáne,
aby sa to, čo sa stalo v Portoriku, už nikdy neopakovalo.
Musíme zabezpečiť, aby časť peňazí išla na to,
čomu hovoríme špeciálne plodiny.
Úplne s vami súhlasím...
NANCY PELOSIOVÁ
...lebo to je tá zdravá časť.
- Veru. - Čerstvá zelenina.
Vyzeralo by to lepšie, keby bola trocha viac vzadu.
Posuňte si stoličku smerom k...
- Poďte sem. - Posuňte sa sem.
A určite, pretože ste tak blízko kamery,
povedal by som...
- Nekričte. - Presne, nehovorte moc nahlas.
- Pokojne. Viete... - Mikrofón je hneď tu.
Áno.
Lebo inak by to znelo ľuďom ako príliš prudké.
- Je to dôležité, viete. - Nie som prudký, keď hovorím.
S potešením vítame viceprezidenta Joea Bidena,
predpokladaného nominanta Demokratickej strany
a Josého Andrésa, známeho kuchára.
VOĽBY 2020 #CHEFS FOR AMERICA
Ďakujeme, že ste sa k nám pripojili, pán viceprezident.
Ďakujem za pozvanie. Vážim si ho.
Ako sa máte, pane? Som šéfkuchár José Andrés.
- Viem. Ako sa máte? - Je úžasné vás vidieť...
- Ste slávny! - a počuť váš hlas.
- Moja žena vás stretla, keď ste... - Áno.
spolu s Michelle Obamovou...
- Veľakrát. - ...hovorili o Portoriku.
- Povedala, že robíte Božiu prácu. - Zatiaľ sa dá.
Ale viete, máme pred sebou veľa práce.
Veľa práce.
Ale keď nás budete viesť, urobíme ju.
Okej, ja chcem, aby ste nás viedli vy, pane.
Verím, že raz navždy musíme začať brať stravu vážne.
COVID 19 A POTRAVINOVÁ BEZPEČNOSŤ
Gracias.
Potraviny treba považovať za otázku národnej bezpečnosti.
Robíme to takmer ako test,
ako budú aj reštaurácie v popredí stravovania.
Tie isté svetové reštaurácie, v ktorých sa stravuje zopár ľudí,
budú k dispozícii na stravovanie mnohých.
Takže aj keď sa navzájom nepoznáme,
ak sa dokážeme spojiť v naliehavých situáciách,
za každých okolností dokážeme všetkých nasýtiť.
A môžeme to urobiť po celej Amerike.
Prinútim Kongres, aby to zaplatil.
Ak to nezaplatia, budú vyzerať ako hlupáci.
Pandémia COVID-u bola skutočne časom zmeny
pre World Central Kitchen.
Vyzerá, že včera poslúžili asi 45 000 ľuďom.
Všetko deti? Okej, ďakujem. Päť.
Nielen pokiaľ ide o rozsah práce,
ale aj pri pochopení, že môžeme mať svoju úlohu,
keď je treba sa pozrieť na hlbšie, systémové otázky.
V celej Amerike máme vyše 1 700 reštaurácií,
ktoré nám pomáhajú doniesť jedlo do každého kúta kraja.
Máme humanitárnu krízu vo svojich rukách.
A bude sa len zväčšovať.
A toto raz vybuchne,
ak neprinesieme jedlo všade.
Sme na Panenských ostrovoch, v Portoriku.
Sme v Kolumbii, Venezuele.
Sme v Španielsku, odkiaľ pochádzam.
HASIČI MADRID
- Adios. - Muchas gracias.
Sme vo svete, v ktorom sa teraz častejšie vyskytujú katastrofy.
Ako vidíte, dnes je sopka veľmi aktívna.
Začína sa dvíhať vietor!
Teraz máme hurikány 5. kategórie už každý rok.
Predtým to bolo raz za desať rokov.
Ničivé požiare v Kalifornii bývajú teraz celý rok.
Zvyčajne bola sezóna ničivých požiarov, ale už tomu tak nie je.
Gracias.
Hasiči namáhavo pracujú každý deň.
Robíme, čo môžeme, aby sme im pomohli.
Neexistuje žiadny oddych.
Tento tím chystá 12 000 porcií jedla.
Zakladáme tu distribučné miesto.
Dali sme tisíce teplých jedál.
Stále dávame denne jedlo asi 1 200 ľuďom v Tijuane.
Väčšina z týchto ľudí za mnou, čo sú teraz v stanoch, boli pod prístreškami.
Budeme tu, kým sa nám neminú hovädzie sendviče.
Myslím, že je šťastie v nešťastí zobúdzať sa každý deň
a mať svoj cieľ,
lebo toľko ľudí sa každý deň zobudí a nemajú žiadny cieľ.
Dajme im nádej.
Stále pracujeme.
Stále slúžime, stále robíme to, čo robiť musíme.
Máme tu sneh, ale nadšenie nášho tímu neutícha.
Dať jedlo niekomu,
v týchto časoch môže zmeniť celé vaše myslenie.
Aj keď máme pocit, že naša vláda nerobí veľa,
koniec koncov, musíme to urobiť sami pre seba.
Je to česť a privilégium byť schopný slúžiť druhým ľuďom
asi v tých najhorších časoch v ich živote.
Ideme do veľmi odľahlých komunít...
...a nesieme im výborné, čerstvé, varené jedlo.
Okej, poďme.
V tomto poslednom roku
som najviac času venoval
pre World Central Kitchen.
Odchádzame v noci alebo až zajtra?
- Dnes v noci. - Po polnoci.
Zajtra, o 1:00 po polnoci.
Som v Houstone.
Som s Natom.
- Hola, Lucia. - Sí! Ahoj.
Ahoj. Ako sa máš?
Pýta sa, kedy sa vrátime domov.
Čoskoro.
Musíme nakŕmiť ľudí a potom sa tvoj otecko môže vrátiť domov.
Pýta sa: „Idete do Číny?“
„Idete... Kam to idete?“
Som si istý, že sa za to platí.
Nebol som pri svojich dcérach toľko, koľko by som mal.
Nebol som pri svojej žene toľko, koľko by som mal.
Ale niekedy je to ťažké.
Chceš jesť?
Asi áno.
Máš bratov alebo sestry?
- Mám. - Koľko?
Mám dvoch bratov.
Dvoch bratov? Tu máš ďalší.
- Sú... - Si dobrý.
Vďaka. Môj otec.
Potrebuje jedlo? Nie.
Veľmi potrebuje jedlo.
Je v inom dome.
Ideme teraz rozdávať ľuďom jedlo.
Ukážeš mi, kto tu býva a potrebuje jedlo?
Pôjdem za tebou.
Všimli ste si, čo povedal? „Poznám ľudí, ktorí potrebujú jesť.“
Dieťa vás môže doviesť k tým, ktorí potrebujú pomoc.
A to má hodnotu, ktorú nedokážete zaplatiť.
Tu. La señora.
Keď ste v rôznych situáciách, ako je aj táto, a môžete hocikde zastaviť
dať ľuďom jedlo uprostred ulice,
to je moja šťastná chvíľa.
Dobre, dobre. Čokoľvek povieš, šéfe.
Chceš tanier, alebo nie? Sám som to varil, je to dobré.
Naješ sa.
Dobre?
Ďakujem.
Gracias.
Ak potrebujete, môžem prekladať.
Ale ja hovorím anglicky aj španielsky.
Okej, kam ideme?
Mnoho ľudí dosť chváli prácu, ktorú robíme.
Avšak nikdy nereagujeme na rôzne situácie rovnako,
pretože vtedy by sme reagovali príliš pomaly.
Niekedy nie sú okolnosti najlepšie
v tom, ako kŕmime hladných,
ale vždy im prinášame jedlo, nech sa deje čokoľvek.
Verím však, že každý musí robiť pohotovejšie a rýchlejšie.
Keď sa každý pýta
„Načo nám je vláda?“, tak na toto potrebujeme vládu.
Každý deň o trošku lepšie.
Som trochu nevrlý. Nebudem vám klamať.
Starnem.
Ale myslím, že kontrolujem svoju nevrlosť.
Na nevrlosť sa nedá vyhovárať. Prichádza ako…
túžba po dokonalosti.
Veru, musím byť trošku menej nevrlý.
To je dobré. Som rád, že chceš nakŕmiť mačku.
Nakŕmime mačku.
Angel, si zlatý.
Žerie mäsko?
Angel, ďakujem, môj kamoš.
- Prosím. . Si dobrý človek.
- Nikdy nebuď iný, dobre? - Nebudem.
Tam je zopár ďalších ľudí na prvej ulici a na druhej.
Dáme jedlo všetkým.
Musím sa vrátiť domov. Bol som preč už príliš dlho
a prvého budeme so ženou oslavovať 25. výročie
a to je veľká vec,
a musím tam byť, pri svojej manželke.
Toľkokrát sa stretávam so zlyhaním, že je to úplné bláznivé
a je to akoby mi rozum hovoril „Človeče!“
Čo sa stalo?
Oh, *** vybila sa batéria, minul sa benzín.
Zabudol som,
že posledné štyri hodiny sme už mali prázdnu nádrž.
KUCHÁRI BEZ HRANÍC
Preklad titulkov: Daniela Richards