Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AVSTÄNGD VÄG
De där blå är härbärgen.
De där är grannskap,
de där, först på platsen.
De där är nationalgardet... de behöver få mat.
Vi har en plan.
Vi bespisar inte bara, vi skapar system.
Stor skillnad...
Vad heter du?
Jag är José.
José vad?
-José. -José!
Vad heter du i efternamn?
Andrés.
"Bespisar folk, vi skapar system." Det sa du eller hur?
Ja.
Jag gillar meningen.
Om vi inte har system kan vi inte hjälpa folk.
Vad är din titel...
Jag har ingen titel.
Största utmaningen är att allt är så utspritt.
Röda Korset är fortfarande off-line.
De kan inte dela ut, de kan inte göra någonting.
Även om vi blir avskurna, kan vi klara 150 000 måltider.
Okej.
Se till att vi har 40 i varje.
Väldigt viktigt. Vi vill inte att någon ska bli utan mat.
Hallå!
-Hur många läger är det? Tre? -Tre läger.
Sir, vi har sifforna.
En, två och tre.
Vi går igenom mycket högt vatten. Titta.
Det är enda sättet att leverera mat.
Här har vi runt 1000 måltider.
Skönt att vi har den här lastbilen.
Försiktigt. Var försiktig.
Försiktigt!
-Det går bra. -Var beredda, okej?
Det går bra.
Är du avslappnad?
Ja.
Försiktigt, okej?
-Försiktigt. -Ja.
Om den faller är det bättre att vi hoppar.
Ja.
Jag tror att det är starkt, men vi får vara smarta.
Kan alla simma?
-Ja. -Ja.
Jag också.
Vi har med oss mat.
Jag hoppas vi kan bespisa folk, och jag hoppas vi kommer klara oss.
Vad gör vi...
Vad gör vi med maten?
Inte mycket just nu.
Vi försöker, eller?
Inte just nu.
Okej.
Få den av riggen!
Jag älskar orden "laga mat" eftersom på spanska heter det
"cocinero".
För mig är det romantiskt.
JOSÉ ANDRÉS GRUNDARE, WCK
En cocinero är en person som är där vid spisen, med elden.
Ibland bränner man sig,
och känner elden.
Man lägger allt i en gryta,
man häller i vatten och ingredienser,
och efter kärlek och tid och värme,
i slutändan,
blir det en rätt.
Havsabborre,
Portugisisk, moçambikisk, spansk, katalansk
engelsk, amerikansk gryta!
-Hej! -Den här vägen. Jason.
Så här tillagar sjömännen från Katalonien det mitt på havet.
Och därför som kock
är det ordet jag gillar att använda. Att vara kock är...
Det finns flera i mina team som är bättre kockar och bättre på att
sköta ett kök än jag.
Det här är i WCK:s anda,
grytan som fyller världen.
Jag är bra på att se möjligheter där andra ser förödelse.
Jag är bra på att hitta stora problem,
och förstå att de stora problemen ofta har enkla lösningar.
Vi handlar allihop om en tallrik mat.
Det minsta vi kan göra är att laga mat åt varann.
Så att jag är kock är den största äran jag kan ge mig själv.
Jag tillagar och bespisar.
Vackert.
Titta här. Brunt.
Osten är lätt smält.
Här har vi en snabb tapas, enkel, fantastisk och unik.
Jag kom till Washington D.C. 1993.
Jag var runt 23–24.
Jag lyckades skapa det som skulle bli en av de mest populära
spanska tapasrestaurangerna i Amerika.
Men många utmanade mig
om jag var rätt kock för det här stället.
Det var jag troligen inte.
Jag var ju 23. Vad tusan?
Öppna en tapasrestaurang?
PATRICIA JOSÉS FRU
I den åldern tror man att man vet allt.
"Är du seriös?"
Han var väldigt ung, men hade arbetat för El Bulli,
en exklusiv restaurang i Spanien.
En av de största influenserna i hans liv var Ferran.
FERRAN ADRIÀ KÖKSCHEF, EL BULLI
Ferran lagade inte bara mat med det som gjorts tidigare,
han utvecklade nya tekniker.
Jag var i ett ögonblick då något fantastiskt skapades.
Ett nytt universum skapades.
Att äga en restaurang var inte ödet, det var utvecklingen av vem jag var.
Men inte desto mindre, så hade jag passionen.
Det fanns många i Washingtons etablissemang
som såg honom som en uppkomling.
"Vem är den spanska killen?"
Han var stor och ambitiös
och han var på sätt och vis för självsäker.
JOSÉ ANDRÉS MED RICHARD WOLFFE
Vi skrev en bok om tapas.
TAPAS EN SMAK AV SPANIEN
Det fanns ingen spansk kock som företrädde Spanien.
RICHARD WOLFFE FÖRFATTARE
Så han kunde vara mr Spanien i böckerna.
Vad är tapas? Vad handlar det om?
-Jo... -Är det aptitretare?
Tapas är smårätter från Spanien.
Precis där.
Hans mål var att visa upp spansk mat.
Det är nog bara en liten del av pusslet.
Bortsett från maten kom José med en inställning.
Tapas-upplevelsen är som Josés själ.
Han gillar att dela med sig.
Han delar med sig av mat och upplevelser.
Det är känslan av gemenskap.
Tänk dig, det är en smakexplosion!
Ja! Det kommer explodera
-i min mun. -Prova.
Jag tror att du håller med om att jag inte saknar entusiasm.
-Kökschef José Andrés... -Tanken med kockar som kändisar,
det var ett ganska nytt koncept.
Och José fångade vågen
och det finns ett helt register...
CAROLE SUGARMAN MATSKRIBENT
...av egonivåer som de här kändiskockarna har.
Jag är José Andrés och detta är Made in Spain.
Och sen blev han mer som ett varumärke.
JOSÉ ANDRÉS SARDINER I OLJA
Han har ett företag nu.
Herregud! Titta här!
Det blev en drastisk förändring.
Vi gick alltid till matmarknaden.
INÉS ANDRÉS DOTTER
Och jag minns en söndag,
på marknaden, så började folk plötsligt stoppa honom,
och säga, "José Andrés! Får vi ta ett foto?"
Och jag blev faktiskt ganska arg. "Han är min."
Varför vill alla plötsligt ha ett kort på honom?
-Inés, ska du äta paellan? -Jag ska äta allt.
Alltihop? Du lämnar väl lite åt mig?
Vi hade ett samtal och sa,
"TV kommer inte göra dig lycklig."
Jag blir attackerad från alla håll.
Men om han har ett budskap,
så använder han sitt kändisskap.
Jag tycker inte, att vi inom min yrkeskår...
...påverkar tillräckligt mycket
hur vi bespisar mänskligheten.
HAITI, JORDBÄVNING 2010.
Alla har en stund
i livet då man får ett samtal.
Och man vet aldrig när samtalet kommer,
och från vem, eller varifrån.
Men en dag tar jag emot ett samtal.
Jordbävningen som drabbade Haiti.
Jag var på Caymanöarna på semester,
och jag kände mig maktlös att jag var så nära men så långt bort.
När vi såg de bilderna av förstörelsen sa vi, "nu åker vi."
Det var inte så att jag tänkte att jag skulle hjälpa.
För mig var det mer att jag skulle lära mig.
Vi behöver hjälp.
Det finns ingen mat, inget vatten. Ingenting.
Stan var väldigt mörk på kvällen,
ingen var ute och många människor var i flyktingläger.
Vi är utanför Port-au-Prince i det här lägret.
Runt 250 människor.
Jag började tillaga en böngryta.
Många kvinnor i lägret hjälpte mig,
skalade potatis och lök.
Samma kvinnor som hjälpte mig,
hade ett leende på läpparna.
Och de tittade på mig och skickade mig budskapet att...
...även om de uppskattar mitt arbete,
att tillaga måltider åt dem varje dag,
så var bönorna vi tillagade den dagen inte sättet de äter svarta bönor på.
Till min förvåning tänkte jag,
"Jag tillagar världens bästa bönor.
Jag är trots allt José Andrés.
Jag hade en TV-show i Spanien, jag har restauranger i USA."
Men jag lyssnade på kvinnorna.
Och med hjälp av en stor mortel och mortelstöt,
fick vi till sist en bönpuré som var sammetslen,
så som de gillar det.
Trots att hans ego fick sig en törn,
insåg han att man måste respektera folk.
Mat handlar om gemenskap. Det handlar om att få mat på ditt sätt,
och inte på det sätt som nån vit räddare tycker att den ska tillagas.
Och det tror jag har format World Central Kitchen
i all verksamhet framåt.
På sätt och vis visade de mig vägen för vad World Central Kitchen borde göra.
Ännu idag, när vi åker till avlägsna platser,
ser vi till att det vi serverar är vad lokalborna vill äta.
För mig var det tydligt att jag ville skapa en organisation,
så att vi kan reagera på händelser
som rubbar människors liv.
Att vara på plats och kunna ta med mat och vatten.
Jag ska försöka, ett par år,
att bevisa att något behövs där ute som ingen tillhandahåller.
Vi är här med en enkel uppgift,
att se till att mat är en problemlösare.
Vi har slut på mat och vatten.
Jag vill inte säga det, Puerto Rico,
men ni omkullkastar vår budget.
Folk bönar, oroliga i sitt behov...
9500 CONTAINRAR FAST I SAN JUAN
...av viktiga förnödenheter som är fast här.
PUERTO RICO, ORKANEN MARIA 2017
VI BEHÖVER VATTEN OCH MAT!
Puerto Rico förändrade allt.
Och han sa, "Jag åker iväg en vecka."
Han tog en ryggsäck och... jag vet inte ens hur de kom dit.
Det var första flyget som landade i Puerto Rico efter orkanen.
Nate Mook, mitt helgon...
PURTO RICO! VI VILL BESPISA ER!
Jag ringde honom tre timmar innan planet lyfte
och berättade att jag åkte. Tre timmar senare var han hos mig.
Vi landade tre dagar efter att orkanen slagit till,
utan att veta vad som väntade. Vi hade packat kläder för tre dagar.
Vi trodde vi skulle vara där i några dar, och hjälpa till lite.
Men...
NATE MOOK VD, WCK
...det vi såg när vi landade var en katastrof.
Hela ön var påverkad.
Och inte bara några dagar utan i många månader.
Och sen utmaningen med logistiken.
På en plats som Puerto Rico är det att få resurser...
TREVOR RIGGEN RÖDA KORSET
...snabbt till svåråtkomliga platser.
De flesta som åker till Puerto Rico tänker på San Juan.
De har troligen inte varit på de andra sidorna av ön.
De har inte varit på landsbygden.
Det är svår terräng och svårt att komma fram.
Och i en orkan är det ännu svårare.
Vi lyckades ta oss till sammankomsten.
Vi hittade rätt människor och blev sammankopplade.
Vi kallas in på ett möte och mötet handlar om bränsle.
Alla flippar ut eftersom det saknas bränsle på ön.
Så vi sa, "Visst, det är viktigt.
Men mat då?"
Mat tänker man på i efterhand.
Måltider fraktades in, färdiga att äta.
De är stadiga, tungt förpackade saker
som vi ger vår militär när de åker till konfliktzoner.
Och tyvärr är detta fortfarande standard i många nödsituationer.
De är inte speciellt ätliga.
Skeden, grabben!
Jag ringde min fru onsdag kväll och sa
"Jag tror inte att jag kommer hem.
Frälsningsarmén ber mig om mat."
Röda Korset hade inga kök.
Och jag bad dem, jag bad alla. "Vad exakt planerar ni att servera?"
"José, vi arbetar på planen."
"Okej. Ni vet att ni har...
...ni har över två miljoner människor som är hungriga."
Mat är enkelt eftersom uppdraget är tydligt.
Människor är hungriga, man lagar mat och bespisar dem.
Inget annat behövs. Ingen mer planering.
Vi gjorde det kockar gör. Vi började bara nånstans.
Vi kom till den lokala matleverantören
och började köpa deras mat.
Vi började i liten skala med önskemål på 100 måltider här och 30 där.
Vi började bygga ett team.
Vi växte. Gjorde smörgåsar och tillagade paella.
Vi fick ett kök till och tillagade alla typer av puertoricanska rätter.
Så här kommer vi bespisa
en dryg halv miljon människor om dagen.
Vi kommer öppna kök. Mayagüez, Aguadilla.
Vi ska öppna ett i Manati.
Vi ska öppna i Ponce i morgon.
Han kände folk. Han kände kockar i Puerto Rico
och han behövde kontakt med dem, och de kände andra.
I en kris kallar man in experterna.
Där det var medicinska kriser tog man in läkare.
Men ingen kallade in världens kockar
när människor var hungriga.
De lagar ris med krabba.
Det här är ett av mina favoritställen.
Om man ska bespisa 10 000 människor och man inte vet hur man ska göra
eftersom man inte har ingredienser eller kök,
men i närheten finns kanske en kvinna som lagar tamales,
är det då inte klokt att gå och säga,
"Kan du tillaga 10 000 tamales?"
Under processen hjälper du den lokala ekonomin
genom att möjliggöra för lokala företag.
Efter orkanen Maria, var vi på väg att lämna Puerto Rico.
Vi var mycket oroliga över situationen
och det som pågick här. Vi fick stänga ner vår verksamhet.
Det var som ett tredje-världen-land vilket jag…
YUMMY DUMPLINGS FOOD TRUCK
Grejerna man såg på TV var det vi såg framför oss.
Och vi var en del av det och var rädda,
vi var desperata.
Så vi ville bara åka därifrån.
Sen dök José Andrés upp och började skriva på en vägg,
på ett papper, allt vi skulle göra.
Han pratade om
att göra 10 000 till 100 000 måltider
till puertoricaner och vi tänkte, "Killen måste vara knäpp."
Sättet som World Central Kitchen började på var
att ta hand om problemen först,
sen kommer vi på hur vi betalar för det.
Vi skapade system ur lösningen,
och la ut hundratusentals dollar per dag...
och vi hade inte ens en dollar på banken.
Jag kom hit med 10 000 dollar i fickan, kreditkort,
och jag öppnade konton på några ställen...
José satte upp saker på egna kreditkort. Han kunde inte finansiera det.
Vi pratar om 10 000 måltider per dag,
eller absolut vid 100 000 måltider per dag, då bränner man pengar.
Jag hjälpte till att sköta införseln.
Vi köpte allt. En dag använde jag 70 000 dollar på frukt.
Jag fick fundera lite,
"La jag just en hel årslön på frukt?"
Vi har samlat in pengar.
Från vänner och familj.
PÅ TELEFON MED RÖDA KORSET
Men en miljon måltider är verkligt, liksom pengarna vi lägger ut.
Jag skulle fråga din VD om det finns nån chans,
som den storebror ni är i katastrofer,
att Röda Korset kunde hjälpa till finansiellt
på något litet eller stort sätt
för arbetet vi gjort på uppdrag av alla amerikaner.
-Så... -Jag har kollat upp
den finansiella sidan innan jag ringde upp dig,
eftersom jag ville försäkra mig om hur mycket som fanns tillgängligt.
Men jag ska vara ärlig,
vi samlar inte in speciellt bra till det här.
De sa tydligt att de inte kunde hjälpa mig
eftersom Puerto Rico inte förde pengar till dem.
Så trots att de är en stor organisation kunde de inte hjälpa oss.
Eftersom vi är så beskyddande mot folk
som påverkats av katastrofer, skapar vi faktiskt murar kring det
eftersom så många vill komma in,
och alla har inte goda intentioner.
#KOCKARFÖRPUERTORICO
Jag måste se stark ut framför mitt folk.
Men på insidan var jag svag och rädd.
Och jag tänkte på hur vi ska...
Hur ska vi lösa det?
Det finns alltid spänningar i en grupp människor
som jobbar outtröttligt med att servera folk.
Och det blir kanske inte snabbt nog eller gott nog.
Det kan alltid bli bättre.
Jag tror att det var det som José försökte göra och fortfarande försöker.
Han försöker fortfarande uppmärksamma problem,
inte för att han vill peka finger, utan för att han vill visa på möjligheten.
Jag har inte mer pengar.
FEMA ska frigöra pengar men de är så långsamma.
Jag ber om kredit, men jag har nästan fått
en kredit på en miljon dollar som jag inte har.
Han led av mental och fysisk utmattning.
Jag minns att han bara bröt ihop.
Han kunde inte hålla ihop det.
Det var hjärtskärande att se eftersom han gjorde så mycket
men han kände att det inte räckte till.
Vi sa allihop, "Du måste ta en paus.
Du måste sova och träffa din familj."
Han behövde minst en dags vila.
Enda anledningen till att han återvände...
CARLOTA ANDRÉS DOTTER
...var för att besöka en läkare.
Han återvände och han var helt uttorkad och tömd på energi,
vilket inte är likt honom.
Och man kunde se det i hans ögon
att han var fysiskt närvarande, men inte känslomässigt eller mentalt.
Min mamma bad honom att inte åka tillbaka riktigt än.
Att vänta lite längre och ladda batterierna, vilket han alltid glömmer.
Jag oroar mig mycket när han åker...
LUCIA ANDRÉS DOTTER
...eftersom man aldrig vet.
Man vet aldrig vilka galna saker han hittar på.
Bron.
-Oj. -Vänta.
Jag går ner och upp.
Om jag inte återvänder så lämna mig.
Jag säger alltid åt honom,
"Varför spelar du hjälte
och måste vara den som hjälper alla?"
Fyra tusen ris...
När han var där,
hade vi kanske inte pratat på några dagar,
antingen på grund av uppkopplingen
eller att han var upptagen, och sen var han på nyheterna.
Eller så ser vi att han har twittrat och förstår att han är okej.
Vi fick faktiskt Twitter när vi var yngre bara för att hålla koll på honom.
Mr President, vi kommer att bespisa ön.
Vi måste bara se till att det inte blir en massa byråkrati.
Problemet med att se presidenten kasta handdukarna
är inte handdukarna eller... Det är en fin sak att göra.
Problemet är att det är det som stödet har blivit.
Låt mig kasta benen till dig...
Det är inte stöd.
För de som inte kan ta sig ur sina hem, så måste vi ta det till dem.
Wow.
Har du tagit mat hit i flera veckor?
Ja, killarna.
Jag från dag ett till hela samhället.
-Grattis på födelsedagen. -Tack.
Nittio år gammal, en veteran.
Vi har tusentals såna namn.
De kan dem utantill och levererar personligen.
När de säger att de levererar 1000 måltider per dag,
så kastar de inte in 1000 måltider.
De har knackat på
med 1000 måltider på en dag.
Det är stöd.
José är en väldigt pragmatisk man.
Han har stora drömmar och en stor vision, men det grundar sig alltid i det möjliga.
Så det framstår aldrig som högdragna, galna mål.
Det känns bara vettigt.
Hela grejen var galen, men vi trodde att han kunde klara det
och vi beslutade att vara delaktiga.
Min hyresvärd berättade, "José Andrés kommer till Puerto Rico
och han vill bygga nåt att laga mat i."
ARTURO CARRIÓN FOOD TRUCK-ÄGARE
Jag tänkte; "Ja!"
Börja en ny dag.
Vi ska laga mat åt så många vi kan.
Jag berättade för alla mina food truck-vänner,
att när nåt riktigt illa händer i Puerto Rico,
så är vi en armé av kök.
Det är ett stort ögonblick!
Den första food-trucken kommer!
Den andra food-trucken kommer!
Den tredje food-trucken är redan tillbaka!
Vi har idag troligen nästan 3000 måltider bara med food-truckar.
Folk underskattar José.
Han gick bara i skolan till han var 14.
Folk ser honom och säger, "Han är en stor spansk kille,
så underhållande och jag älskar hans mat." De underskattar honom.
De underskattar storheten
i lösningarna han letar efter,
hans förmåga att hitta människor som får saker gjorda.
Han får det att fungera. Han bespisar människor.
Idag ska vi jobba arslet av oss med att laga mat.
Vi ska rocka!
Vi lagar mat till tusentals personer.
Vi skapade nåt för historien.
-Hjälpte det? -Det var 150, naturligtvis!
-Hjälpte det? -Allt var klart.
Det började ryktas att vi tillagade måltider.
Och helt plötsligt kom Frälsningsarmén
och bad om mat till äldreboenden och sjukhus.
De ringde oss och sa, "Vi har ingen mat till våra patienter."
Det var ett mäktigt ögonblick för man insåg att
trots att vi saknade erfarenhet
att driva katastrofhjälp i det läget,
så är det bara så enkelt.
FEMA sa
att jag gjorde detta för förtjänsten?
Ja.
Det är otroligt.
I början försökte jag verkligen mycket.
Jag inser att min frivilligorganisation inte är känd.
Och sen gav FEMA pengar till World Central Kitchen
för att göra det vi gör.
Men i lokalpressen kom nyheterna...
"KROCKANDE VERSIONER AV MILJONKONTRAKT"
...att José Andrés åkte till Puerto Rico för att bli rik.
Jag har hört barska saker om dig.
Att du är en skojare...
En tjuv...
Att du kom hit för att tjäna pengar... Att du blir miljonär av verksamheten.
Jag är ordförande för World Central Kitchen.
Och i ingen av mina roller
har jag tagit ett öre från någon organisation.
Frågan är tydlig.
Hur mycket pengar från det här kontraktet kommer att nå din plånbok?
Noll.
Till din plånbok?
José var djupt frustrerad över byråkratin.
Tre tusen människor dog i Puerto Rico, inte på grund av orkanen,
utan av det misslyckades efterspelet.
Han var skeptisk och naturligtvis var det eftersom...
...José inte kommer från den världen. Han kommer inte från statlig upphandling,
Han kommer inte från byråkrati.
Han kommer från den privata sektorn. Han är entreprenör.
Och det man gör som entreprenör är det som krävs för att få saker gjorda.
Och det är modellen som skapades utifrån det här ögonblicket.
När jag tar en drink på kvällen på hotellet, så betalar jag för den.
När jag röker en cigarr på kvällen,
så betalar jag för den.
Jag känner mig mäktig, men maktlös på samma gång.
Du vet att mer kan göras, men du kan inte,
när man har hungriga amerikaner som går till sängs utan mat.
Ibland frågar människor mig,
"Hur hamnade du där du är idag?"
Och ibland svarar jag,
"Jag är den jag är tack vare mina föräldrar."
Min mamma och pappa var sjuksköterskor.
Och de arbetade på samma sjukhus.
Jag tillbringade mycket tid på sjukhus,
i korridorerna till akutmottagningar.
I det ögonblicket insåg jag...
...att sköterskor och läkare alltid gjorde det lilla extra.
Jag såg att de läste en bok för ett barn som inte hade sin familj nära
eller tog med en gammal kvinna på promenad
eftersom ingen fanns där att göra det och hon behövde röra på sig.
Små gester av empati.
Jag såg mina föräldrar göra så.
Jag såg att pappa alltid serverade alla på sin lediga dag. Han älskade att laga mat.
Min pappa lärde mig att om fler personer kom i sista minuten,
så lägger man bara till lite mer ris så finns det till alla.
Jag hade ett komplicerat förhållande till min mor.
Min mamma var en fascinerande och väldigt kärleksfull person.
Hon gav av sig själv till alla.
Men sen fick hon
sina intensiva stunder.
Och eftersom jag var den äldre brodern var det komplicerat
eftersom jag kände att jag var tvungen att skydda mina yngre bröder.
Men det var komplicerat.
Det var nog en av anledningarna till att jag alltid hittade vägar
att vara hemifrån, på kreativa sätt.
Låt mig studera och bo i Barcelona trots att jag var 15,16.
Låt mig stanna och arbeta så jag kan tjäna pengar.
Men min mamma var en underbar kvinna och jag saknar henne.
Men hon var väldigt envis och tog aldrig ett "nej".
Och det är ett drag jag troligen fått av henne och som är i mitt DNA.
Och min far var en man som gillade att laga mat åt alla.
Och jag har nog det draget från honom, också.
Så jag vill koncentrera mig på de goda dragen
jag fått av mina föräldrar.
-Vart ska du? -Vi ses.
-Jag vill inte höra det. -Varför inte?
-Jag vill inte veta. -Jag säger inget dåligt.
Jag vet. Jag bryr mig inte.
-Men kommer du vara hemma? -Ja.
-Toppen. -De vill veta om dig.
-De vet tillräckligt om mig. -Vi ses.
Hejdå.
Innan någon av mina vänner träffar min pappa,
brukar jag vanligtvis be om ursäkt,
för vem vet vad han kan hitta på?
Han är bara så oförutsägbar.
Du fixar apelsinerna! Du är i...
Man vet alltid att han inte kommer vara på den tysta sidan.
Det är givet.
Sätt den där.
Vi skulle vilja att han passade normen
som en typisk pappa.
Men han bryter alla de barriärerna.
Och det har tagit oss ett tag att förstå.
Han är inte generad över vem han är.
Här är vi och lagar mat hemma,
för när vi lagar mat ihop frodas vi tillsammans.
-Precis. -Boom.
Boom.
Min familj är hela mitt liv.
Kom hit.
Mina döttrar är i den åldern att innan jag vet ordet av
kommer de ta examen.
Så här skär en universitetsdotter till en kökschef.
-Jag gick... -Titta...
Jag gick aldrig i kockskola!
Det är ett bra sätt att få manikyr.
Hon gick aldrig i kockskola.
Jag är dålig lärare för hon har inte lärt nåt.
Men det här är min kniv.
Jag minns fortfarande de många dofterna
som kom från min mammas kök.
Matlagningens koreografi...
...har än idag en stor påverkan på hur jag ser mat.
Har ni svartpeppar tar ni det. annars låter ni bli.
Jag vill inte romantisera. Min far och mor arbetade och...
Vet du vad vi gör?
...det var ibland snabblagat för att hålla familjen med mat.
Men kärlek lades på processen.
Vad ser du fram emot de nästa fyra åren?
Vet du vad jag ser fram emot?
Att du är min dotter.
-Carlota. -Ja.
Jag minns att jag var där med min fru
och fick vår första dotter, Carlota.
Det var nog första gången jag insåg att
jag knappt visste hur man var en vuxen.
Jag visste knappt hur man var en make,
och nu behövde jag lära mig vara pappa.
Ja.
Om jag inte haft min frus vackra stämma som guidade mig,
så tror jag inte att jag kunnat hävda att jag varit en framgångsrik pappa.
För mig var de svåraste tillfällena när José var borta,
och sen kom tillbaka och skulle anpassa sig till familjens rutiner.
Och barnen kunde bråka och han sa,
"Snälla kan vi få lite lugn?" och jag tänkte; "Välkommen till livet."
Min mamma är definitivt klistret.
Hon håller pappa i ett stycke, eftersom han är så kaotisk.
Min fru äktade mig tack vare min matlagning.
Berätta för din mamma.
Men han äktade mig tack vara mina recept.
Mamma brukar alltid säga,
när de frågar vem som lagar mat hemma,
att det är pappa som lagar maten,
men det är mamma som ger familjen mat.
Allt jag vet om matlagning har jag min fru att tacka för.
När folk frågar om jag bara har tre flickor
så säger jag "Jag har tre flickor och en pojke."
Jag är en väldigt grinig pojke ibland.
Min fru håller alltid koll på mig.
JAG TROR JAG ÄR KÄR!
Ibland tittar hon på mig med ett leende,
ibland med en allvarlig min och säger, "Vem tror du att du är?"
Och hon lugnar ner mig direkt.
Men vi skrattar ihop
vilket är väldigt viktigt.
Så det håller mig vettig.
Vi säger att José gör vad han gör...
...eftersom jag gör vad jag gör. Han kommer tillbaka och finner
en trygg hamn.
Trygg hamn, men det är en verklig plats.
Vi måste anpassa oss.
Och om receptet missuppfattas,
-så byter man namn på receptet. -Boom!
Jag är säker att min mamma alltid har en ryggsäck redo för honom.
Man vet aldrig vad som väntar.
Bilderna från utbrottet
på Guatemalas eldvulkan verkar apokalyptiska.
Evakuering och räddning är på väg.
Mer är 3000 människor har tvingats från sina hem.
Dödstalen är uppe i minst 25 människor.
Och nästan två miljoner är påverkade på något sätt.
Områden som en gång var levande
nu frysta av askan.
GUATEMALA, ELDVULKANEN 2018
Vi reser hit och sen går vi norrut.
-Vi måste komma på... -Ja.
-...och sen tillträde härigenom. -Vi åker till ett samfund.
-Vi åker 6:30. -Okej.
KOCKHJÄLPS-TEAM
Sam kommer troligen leda projektet.
-Tack, Sam. -Han är med
de nästa veckorna och hjälper oss.
Bara två veckor?
Det är en början.
Frågan är bara vad... som gör deras liv bättre.
Om de bara får bönsmörgåsar,
och vi tillagar en ny måltid med kyckling eller nötkött
och vi har protein, stärkelse och grönsaker.
Vänta vart ska vi?
-Sidodörren. -Jag slog i vristen.
-Jag tror vi kan ta sidodörren. -Okej.
Det är bra.
Samlas, teamet.
När det finns en kamp, så hungriga människor kan få mat,
kommer vi vara där.
-Ja. -Ja.
I en sån här situation måste vi vara försiktiga, för jag är orolig
att försätta er i fara.
Bortsett från att misslyckas med uppdraget.
Men de riskerna är värda att ta för att bespisa människor.
-Är ni med mig? -Jag är med dig.
En av killarna som dog
tog sin bil på egen hand,
och åkte upp till bergen
för att varna folk.
Och sen blev han dödad.
Han sa, "Åk, vulkanen kommer explodera!"
Vissa trodde att han var galen.
Det är som pojken som ropade varg.
-Eller hur? -Ja.
-Va? -Pojken som ropade varg.
När man jämt säger "Det kommer en varg",
och det inte kommer nån.
Så lyssnar ingen när den verkligen kommer.
Jag förstår engelska.
-Du behöver inte förklara... -Jag vet inte...
-Jo, jag förstår. -...om det är internationellt
-eller inte. -Vargen. Jag vet.
Du vill döda vargen för att du är hungrig.
Nej, det är inte poängen.
-Så är inte berättelsen. -Förlåt. Okej. Jag vet.
Jag tror inte att nån som jobbar med nödsituationer
hos WCK hade tänkt på att jobba med oss.
Det är inte för att vi väljer dem,
utan för att omständigheterna gör det.
Många människor tänker,
"Ni jobbar i alla de farliga situationerna.
Ni kan inte vara rädda, ni måste vara dumdristiga."
-Där är en stor sten till. -Ja.
Men om man inte ville ta några risker kunde man stanna hemma, vilket är bra.
Jag ser på allt det här, som på livet, som en beräknad risk.
Vi beräknar vilken påverkan det kommer ha
på mänskligheten genom att utsätta oss själva för den risken.
Detta är ren aska. Det är inte moln eller dimma.
Den här karriären kan vara oerhört ensam.
Det är svårt att behålla ett förhållande, man vet inte när man kommer vara var.
De flesta, även de som känt dig
i många år, när du gjort detta, kan inte riktigt förstå.
När jag var elva...
SAM BLOCH HJÄLPINSATSER, WCK
...min äldre bror, då 15 år,
dog då han räddade mitt liv i en bilolycka.
Det skakade om mig rejält som barn.
Jag tänkte alltid att jag skulle skaffa
nån sorts tatuering för att minnas honom.
Och till sist bestämde jag mig för "Tack", för vad annat kan man säga?
TACK
Så det är en evig påminnelse att vara tacksam.
Det jag försöker åstadkomma är enkelt. Hur kan jag möjliggöra för samfund?
Vi kan inte bara tänka att vi ska skänka mat gratis.
Vi behöver skapa system
där folk tar kontroll över sin situation
och över sina egna problem.
Det här samfundet,
lärde mig en viktig läxa idag
i en avlägsen del av Guatemala, Ceylán,
fem kilometer från vulkanen.
Samfundet har kanske ont om medel,
men alla kom med ett glas, en kopp,
med sin tallrik, med sin gaffel. Och detta är allt skräpet.
Så här borde matstöd ges.
Vi kan inte ge bort mat och skapa mer skräp
och mer avfall.
Adios, señoras.
Vi har gett dem ett helt kök,
så att de kan fortsätta bespisa samfundet på runt 1200 personer.
Här blir bra.
I händelse av en katastrof i framtiden,
så har de mat och rent vatten,
elektricitet och kommunikation.
Oftast efter naturkatastrofer
har folk aldrig önskat handräckning.
Det är inte medvetet, men det är ett utbyte.
Det krävs nästan att de ger upp en del av sin värdighet
för att få hjälp.
Något jag alltid tittat på,
är hur man kan hjälpa nån hjälpa sig själv.
Och sen handlar det om hur man gör det.
Den humanistiska delen.
Och det sista steget i hur man hjälper någon,
hur får det dem att känna?
Hur ser vi till att det inte kräver att man ger upp sin värdighet i processen?
När vi åker, när de vita männen med makt
och deras ideella organisationer lämnar länderna,
måste vi se till att det vi lämnar
fortsätter framåt på egen hand. Det är min dröm.
Om du accepterar att hjälpa oss
att förbereda 3000 måltider varje dag som är fina och smakar gott...
ROBERT EGGER GRUNDARE, DC CK
...och du studerar och arbetar, så får du ett bra jobb.
När jag var 24 år,
gjorde jag volontärarbete på DC Central Kitchen,
och jag började arbeta jämsides med tidigare dömda,
jämsides med hemlösa,
som helt plötsligt hittat en plats att kalla hem.
Robert Egger var mannen som började se att matsvinn var ett problem.
Vi ska ta in den maten i köket,
och packa om orörd mat,
och vi ska ge den till människor
i behov, runt omkring Washington.
Varje år kavlar 5000 volontärer upp sina ärmar
och ger något tillbaka till samhället.
Människor som José Andrés, en av de främsta köksmästarna i Amerika.
Är han här idag?
Res dig, José.
Dörren öppnas och in kommer José. Så vi börjar prata.
Han hade aldrig sett arbetsträningen förut.
Och tanken att man lär människor laga mat,
det klickade hos honom.
Varje person borde få respekten från personen intill.
Utan respekt har vi ingenting.
Och det är det som DC Central Kitchen står för!
Robert Egger lärde mig en läxa som tog mig år att verkligen förstå.
Han lärde mig att välgörenhet verkar handla om
givarens gottgörelse,
när välgörenhet borde handla om frigörelsen för mottagaren.
Vi ger oftast, för att må bra själva.
Vi gör inte tillräckligt för att se till
att när vi ger, så frigör vi människorna från sina problem.
BESPISAR STADENS SJÄL
José var en chanstagning.
Ingen visste vad han skulle göra.
Han kom in i den kulinariska världen
och radikaliserade den med molekylär gastronomi
och alla sakerna han gjorde som många kockar avvisade.
En av sakerna vi försöker göra idag
är att ge folk maximal smak med minimal mängd mat.
Han fortsatte och började ändra på saker. Och alla tänkte, wow!
Det är vårt öde, inte bara att ha de här fina restaurangerna
med fantastiska rätter utan även
att försöka lösa problemen att mat är en del av ekvationen.
José Andrés är en av Amerikas mest hyllade kockar,
och driver ett restaurangimperium.
Den eviga optimisten förestår 27 restauranger,
inklusive tio i Washington, D.C.
Men nu hittar du honom lättast...
MÅLTIDER & HELIKOPTRAR
...i hjälpinsats efter naturkatastrofer.
Saker måste förändras i hur vi förser stöd.
Följ inte ett recept.
När vi följer reglerna,
tappar vi vår förmåga att vara kreativa.
Jag lagar mat och använder bara solen!
Vi kan bespisa vem som helst, var som helst, när som helst.
Vad är ditt ultimata mål?
Mitt ultimata mål, troligen varenda en av oss,
borde ha målet, att vi ska vara högljudda
och vi ska verka lite galna.
Jag skulle gärna bidra till att komma på ett system
att göra slut på svält i världen.
TIME ISÄR, INTE ENSAM
Du har 30 restauranger. Du har en underbar fru och hem i D.C.
Vad driver dig att ta på din väst och flyga mot katastrofer?
Som många andra så känner jag dåligt samvete ibland.
Och det minsta jag kan göra är att ge lite tillbaka.
Han är en känd kökschef som har restauranger i USA.
Många säger; "Wow, José är kock,
men han är också humanist."
Han väljer inte det ena eller det andra.
Men titta så lätt han får ihop delarna.
Det behöver folk se, att man kan göra båda,
att man inte behöver välja mellan sin integritet och en lön.
Det är det godaste jag ätit.
Toppen. Tack. Gracias.
Vi har inte tappat några kunder hittills.
BAHAMAS, ORKANEN DORIAN 2019
Jag vill ge hamnmyndigheten vår lista.
Lastbilar, bränsle, generatorer.
Funderar vi på att laga paella?
Ja, eller vid utdelningsplatser, nåt sånt.
Gasol, bensin till lastbilarna, lastbilar.
Vi kommer behöva is.
En plats där vi blev fullständiga,
och alla erfarenheter under många år...
Värmarna, är det gasol?
...blev förverkligade på Bahamas.
Hur väl förberedd är en flygplats som den, att ta emot?
-Ja. -Vi har följt orkanen,
Dorian i mer än en vecka,
och vi hade ett team redo att åka till Puerto Rico.
JOSH PHELPS HJÄLPARBETARE
Den missade precis och har precis samlat kraft.
Och sen placerade vi ut team runt hela Florida.
Och när stormen tilltog och ändrade kurs,
pekade alla modeller på att åka till Bahamas.
TIM KILCOYNE HJÄLPARBETARE
Vi söker runt 550 kilo.
Vi är ungefär 130 km söder om
och vi förbereder oss här i Nassau.
Att prata med folk om logistik och hur vi kan få dit saker
med båt eller plan.
Vi vet inte vad som är möjligt innan den passerat.
JASON COLLIS HJÄLPARBETARE
Just nu är vi vid det yttersta. Det här är vindarna som träffade den här delen.
Vi ställer upp allt här.
Vi har team här och vi kommer transportera saker
till Freeport så snart som möjligt.
Nödsituationen har ett fantastiskt sätt att tala till dig.
Du behöver bara lyssna.
Om du har fötterna på marken kan du lyssna.
Du kan lyssna till situationen.
Du kan lyssna på vinden.
Du kan lyssna på vågorna.
Du kan lyssna på människorna.
Du kan förbereda dig.
Ja.
Men ingen har kontroll över naturen!
Jag vill att alla förstår…
...vi är inte i orkanen!
Vi är 150 km bort.
Tänk vad som pågår i Abaco!
Det här kommer bli en av de största nånsin!
Låt oss be för allihop!
Är det fortfarande vindar på 100 km/h?
Ja.
Vi måste ringa ansvarig på vägen för att få tillstånd att flyga.
Men vi måste vara försiktiga eftersom de sa
att vi måste ha tillstånd för att gå in vid kl. 8.
-Ja. -Det är för sent.
-Klockan 20:00? -Ja, det var det de sa.
Vi vill inte resa nattetid.
Jag vet, men det var det de sa.
Varför utsätta sig för fara
om alla säger att det är farligt?
Piloten tar beslutet om vad som är säkert
men vi behöver tillstånd.
-Tar vi med oss smörgåsar? -Ja, en bil möter oss.
Är du okej med att flyga utan regeringens tillstånd?
De är säkert så upptagna nu,
det är lättare att be om... förlåtelse.
Kan vi ta in det här?
-Vi ställer lite här. -Okej.
Illa?
Ska jag gå tillbaka och rapportera och du stannar?
Så, jag stannar,
men jag tror att han måste skynda sig.
Hur snabbt?
Fem minuter.
När man först landar i en sån här situation,
måste man vara extremt rådig.
Det är en extrem situation eftersom man är på en ö.
Går något att rädda i ditt hotell? Går köket att använda?
-Nej, inget går att använda just nu. -Inget?
Vi har ingen ström.
-Okej. -Generatorn
har lagt sig på sidan.
Men om ni får en generator kan köket fungera?
-Ja, det kan det. -Kör.
Vi har hört att det finns ett stort behov av mat.
Vi har några smörgåsar och lite frukt.
Vi kommer dela ut det till folk,
och se till
att vi hittar en plats för det första köket,
annars kommer det finnas många hungriga människor.
-Är alla okej? -Ja.
Min son är i Freeport och jag har inte hört från honom än.
Jösses.
Vi bespisar alla läger på ön
så länge det behövs.
Hur många människor har ni här?
-Över tre hundra. -Över tre hundra?
Ja.
Ibland är det svårt att börja tillaga varm mat den första timmen.
Men något du kan göra
är snabba smörgåsar
som kan ge snabb lindring.
Just nu har vi nog runt 300 smörgåsar
-och en hög med frukt. -Ja.
Vi har mer på väg med helikopter.
Det är som en perfekt snabbrätt
en måltid färdig att äta.
Om man ger det tillsammans med lite frukt,
så är det en bra kombination som kan ge
snabb matlindring.
Man försäkrar sig att alla hungriga får mat.
Tack.
Bedömning av köket.
Det enda varaktiga köket i March Harbor var på hotellet.
Och det hade blivit helt nedsänkt.
Det här var restaurangen
som bevisligen inte klarade sig.
Men det ser ut som om köket gjorde det. Det är fantastiskt.
Vi har en spis där borta, en ugn vi försöker få att fungera.
Det här ser ut som nåt vi kan jobba med.
Ska vi göra köket här eller använda hotellet i Abaco?
Vi måste ta beslutet fort.
Just nu måste allt komma till Nassau.
Tills vi inte längre har ett kök här, behöver vi få ut så många måltider vi kan.
Elsa, du kan det här bättre än nån annan.
Du har Karla, den yngre krigaren.
Här i köket kan vi göra 10 000 måltider. Frågan är hur levererar vi dem?
Vi får se hur många vi kan fylla och hur många vi sätter i helikoptern.
Ett, två tre.
Alla de här är olika saker,
totalt olika.
Har ni sett The Walking Dead?
Det är detta.
Det är verkligen spöklikt. Sam frågade, "Vill du åka ut ensam?"
ELSA CORRIGAN VOLONTÄR, WCK
Jag svarade, "Menar du allvar?"
Jag har gjort runt...
...elva katastrofer, kanske 12 med World Central Kitchen.
Runt hälften har varit bränder.
Citronsaft.
Salt.
Jag har startat upp kök för att förse med massor av måltider.
Det håller mig vid sunt förnuft
att veta att jag gör något istället för att se på nyheterna
och se hur hemskt allting är. Och så här, kan jag faktiskt göra något.
Imorgon kommer stormen in.
-Det hörde du, va? -Ja.
Ofta träffar jag inte människorna, jag lagar bara maten.
Så den här gången är det lite skillnad.
Jag gillar faktiskt att träffa människorna.
Om Gud vill att jag överlever, så lever jag.
-Lycka till ikväll. -Tack.
Vi försöker hitta dig i morgon också.
Låt ingen bestämma hur din dag ska sluta.
Orkanen Dorian kom men hon ska inte få bestämma hur det blir.
KENTON ROKER VOLONTÄR, WCK
Jag kontrollerar mitt öde och vill avgöra det.
-Där är det! -Du måste stå för din åsikt nu.
Jag förlorade ett företag,
men jag ser på det som en möjlighet
att skapa förändring på insidan.
Varför gråta över spilld mjölk? Den är redan spilld.
Orkanen kom och gjorde det den måste.
Nu måste vi göra det som krävs för att överleva.
Redo? Ett, två, tre.
-Akta benen! -Långsamt ner, så ja.
Att få ett kök funktionsdugligt i den här miljön
på en övergiven ö där man verkligen måste jobba med resurserna
som redan finns på ön, är utmanande, som alltid.
Vi har ingen gas.
Det kan vara en massa luft kvar i rören.
Vi måste få det rensat.
Men jag visste inte hur du ville göra med borden.
-Redo? Tre. -Tre.
450 kilo ris.
-Ris? -Ja.
Det här blir huvudköket och sen kan vi leverera härifrån.
Alejandro var här. Han är kock och var orolig för...
ALEJANDRO TORRES KOCK
...om vi kan få köket rent nog.
Och det tror jag att vi hade kunnat.
Men samtidigt tar det några dagar
för sånt som har dött att verkligen börja lukta.
Bra.
Det här är ett hemskt kök.
Och ni har städat det?
-Lycka till med det. -Oj. Det var...
...mycket värre.
Så, vad gör vi?
Det här var ett dåligt beslut, från början.
Det är illa.
Jag skulle inte ge min familj mat från ett sånt här kök.
Punkt. Vi kan inte göra det.
Vi behöver hitta det säkraste stället att laga mat.
Vi kan inte flytta er alla på en gång. Men båtarna kommer in
DESPERATIONEN VÄXER PÅ BAHAMAS
Här i Marsh Harbor sker en stor evakuering.
Hundratals människor åker härifrån.
Titta på alla som väntar här.
Bara kvinnor och barn.
-Följ damen! -Vi har mat,
men är det klokt att leverera den?
-Jag vill inte skapa kaos. -Ge mig fem av dina killar.
-Jag har en boll. -Jaså?
Kan jag byta den mot något att äta?
Ja, vi har mat.
Ja, jag läste det.
Du behöver inte byta.
Du får en smörgås.
Jag vill ha nåt att dricka.
Sluta!
Vill du skapa kaos?
Hur många år ska jag säga det?
Nu kommer alla att komma hit!
Jag vet.
Jävlas inte med mig.
Hjälp mig skapa en kö.
Det räcker.
Vi bespisar så länge vi har.
-Får jag be om ursäkt? -Nej.
Be inte mig om ursäkt, utan honom.
-Han är min vän. -Nej, det är han inte.
-Säg förlåt. -Vet ni varför jag var upprörd?
-Jag vill inte höra. -Jo, berätta.
-Mami, oroa dig inte. -Nej!
-Berätta vad som hände. -Jag vill inte höra.
Berätta för honom vad som hände.
-Jag vill inte. -Vet du varför
jag blev arg? Du vet vad som händer med människorna?
När man börjar lämna ut mat på ett oorganiserat sätt,
då kommer alla och det skapar problem.
Jag vill inte höra det.
-Du måste tro mig. -Jag förstår
Du såg min respons,
-men... -Ja.
Det fanns en orsak. Jag har sett det förut.
-Jag vet. -Och nu håller jag med dig.
Jag vill inte använda ursäkten till varför jag gjorde det.
Men samtidigt, när det hände, så ville jag det.
För ibland när folk ser
och alla kommer. Haiti... Ibland...
Men när folk ser reaktionen
säger de, "Där finns inget samvete."
Nej, det är det motsatta.
-Okej. -Hejdå.
Men tack, mr José.
Många säger att, "José, du är väldigt hård mot alla."
Jag hade gärna varit den snälla killen hela tiden.
"Bra jobbat."
Förlåt.
När det inte händer är allt dåligt,
speciellt när folk är hungriga och törstiga.
Det blir inte bra eftersom vi inte maximerar det vi kan göra.
Så vad ska jag säga?
"Man kan säga det med snälla ord."
Okej, jag säger det snällt.
Vi maximerar inte potentialen av det vi gör.
Okej, vad är det nästa?
Om vi går till nästa, är det bra men annars maximerar vi inte det vi gör!
Hörni, skapa en kö!
Nu kör vi.
Okej?
Sam, hur mår du?
Berätta vad vi behöver.
Vi har personal på Abaco, men ingen el,
det saknas rinnande vatten och kyl. Vi kan inte ta dit mat och lämna där.
Han väntade.
Kockar jobbar i kaos. Det är det de gör för att försörja sig.
Jag vill inte ha mer paella. Jag är trött på paella, okej?
...jag vill ha paellan så här hög.
Nån måste ta det. Inte alltid jag. Jag är trött på att vara den elake.
Ibland känns det som organiserat kaos att äga en restaurang.
För även om du har menyn förberedd och allting är klart
och stationerna är redo så kan mycket hända.
Kaos händer.
De fyller lådor.
Kyparen blandar ihop borden,
kocken glömmer att nån hade allergi.
Jag sa ju i morse att vi skulle ta den!
Människor alltså!
Ett kök förbereder många människor
i restaurangbranschen att anpassa sig till omständigheterna.
De är ofta mest bekväma i kaos.
Så under katastrofer,
är miljön annorlunda och det är en ny plats
och skalan är annorlunda,
men kockar är verkligen perfekta för arbetet vi gör.
Det här är en stor utmaning.
Jag tror på att vi har tillräcklig erfarenhet
från världen för att klara det.
Vi måste göra oss redo att lasta.
Vi vill få hit ett ton frukt ikväll Och hålla det kallt.
Du kan använda den.
Vi har två till i morgon.
Regeringen kom med två 12-meters containrar
efter stormen, som bårhus.
Det här är en väldigt stor kyl.
Som tur var behövde de bara använda den ena.
Vi fick använda den, men inte flytta den.
-Vi tar hit så mycket vi kan. -Ja.
Säg åt honom att ta hit det. Vi kan inte vänta.
När jag först kom hit, åkte vi bil och Sam
bara stannade mitt i det här röriga området.
"Här är det."
Jag svarade, "Var är här?"
KYLE POUNDERS BYGGARE, WCK
"Det kommer att bli vårt kök."
Fläkten där,
behövs som fluglindring.
Vi kan använda de här att organisera köket.
Nya lås med nycklar.
Det här är bra.
-Du, Kyle. -Ja?
Ser du den stora rörtången i lastbilen?
Det var galet, det var en cowboyfas.
Vi var nånstans mellan cowboys och pirater under den första månaden vi var där.
Kan du vända den?
Och sen fick vi göra provisorium.
Jag hittade ett partytält som hade blivit förstört,
men mycket av canvasen var oskadd. Allt annat byggdes därifrån.
En, två, tre!
Varm mat!
I en ö-nation,
för att bespisa alla som är påverkade samtidigt i ett land
som bokstavligen är avskurna från varandra,
används allt som finns tillgängligt.
Alla tänkbara maskiner bortsett från ubåtar,
för att föra mat till där det behövs.
En rasad bro skar av hela Little Abaco Island,
runt 600 personer.
Vi fick hit amfibiefordon och körde över där bron
var förstörd och åkte dörr till dörr.
Att se oss leende komma i det här galna fordonet
ner för deras gata när ingen annan gjort det förut
var ett skifte i kampanda som kom.
Har ni beställt pizza?
Pizza? Ja, sir.
Jag är bara pizzabudet.
Hur fick du hit det här?
Den flyter.
Vad behöver ni?
Vi behöver allting.
Vi kommer vara kvar ett tag. Vi letar efter folk som kan hjälpa oss.
-Okej. -Vi letar efter folk...
-Bor du här? -Nej, jag bor i Nassau. Jag...
Människor vill hjälpa sina egna samfund,
men också känna att de kan tänka på annat än den omedelbara krisen
och känna att de bidrar. Det styr om hela energin.
SHIRLEY DORSETT VOLONTÄR, WCK
Jag älskar att leverera.
Nu får jag se var han är.
Hej!
Efter stormen åt alla bara snacks
pommes frites och nudlar och sånt.
Ja, jag har äpplen idag.
Men att få en varm måltid, riktig mat, det var livet.
Vad heter du?
-Devin. -Kom hit, Devin.
Kom och prata med mig.
Just nu är jag själv här. Min flickvän är inte här med mig.
Men jag kommer klara mig.
Är du fortfarande glad?
Jag också.
-Jag förlorade allt, men lever. -Jag lever!
Jag får måltid varje dag.
Och jag arbetar.
Jag har inga räkningar att betala.
-Sant. -Så varför ska jag oroa mig?
Hejdå, Devin. Ge mig en kram.
-Ha det så bra. -Uppskattar maten.
Hej!
Efter stormen, ville jag göra nåt för att hjälpa till,
eftersom vi inte åkte.
De sa till alla att de måste evakuera.
Och många åkte iväg.
-Vill ni ha mat? -Jag fick en bricka den dagen
och serverade folk runt regeringskomplexet och jag ville göra mer.
Och så kom jag i kontakt med World Central Kitchen.
Ja.
Varm mat!
När man ser alla män och kvinnor som arbetar med oss
eller de många volontärerna som hjälper oss...
Låt resan börja!
Vi har kyckling och grönsakspasta.
-Hoppas du uppskattar maten. -Ja.
...de delar alla samma kall att agera
och samma kall till empati.
-Tack. -Du är en stor grabb, ge mig en stor kram!
Jag vet.
Jag gör nåt nyttigt, hjälper till.
Det är en bra känsla.
Vi har så mycket empati som visas i varje stund.
-Hur mår du, vännen? -Jag mår bra.
Kul att träffa dig.
Vet du om strimlad kål är okej?
Den borde hackas, men...
-Är hackad bättre? -Ja.
Om det traditionellt är hackat, så gör vi det.
-Pastor, det här är köksmästare José. -Köksmästare José?
Det är kocken.
-Jag trodde det var du. -Han är diskaren.
Bahamas är starkt.
Det hände eftersom varje man och kvinna på World Central Kitchen
ägde situationen.
Hej, Rodrick!
Har du fått något att äta idag?
Vi äger ögonblicket.
Vi äger ansvaret för att förse de människorna
som är bortglömda.
Att vi äger det.
Det är vårt. Det är vårt ansvar.
Okej, jag åker.
-Gör det! -Ja!
Skynda er tillbaka nu.
Jag skulle verkligen föredra om vi fick det gjort innan det blev mörkt,
men vi måste få det gjort och ge folk mat.
Så många som vi kan.
Alla system jobbar idag.
-Bra jobbat. -Tack.
Vi har några äpplen, lite vatten och några smörgåsar.
-När ni åker... -Nej, det är bra.
...om ni vill lämna det här, behåller vi det.
Visst. Ja.
Har du nån liten motorcykel jag kan ta tillbaka?
Jag ser det inte som ett arbete. Det är ett kall.
Ja.
Jag älskar ditt leende till människorna. Jag älskar att se hur de älskar dig.
Och du tar till dig World Central Kitchens anda.
-Tack. -Tack.
Jag är i Navajo Nation.
Jag är i Arizona.
Jaså nu?
Ja. Var femte kilometer jag kör
står en skylt som säger,
"Du åker ut ur Arizona. Välkommen till New Mexico."
Och plötsligt, "Välkommen till...
Du åker ut ur New Mexico, välkommen till Arizona."
Vad tusan är det här?
NAVAJO NATION, PANDEMI, MARS 2020
Hej, killar.
Förlåt att vi är sena.
Avstånden är stora här,
och lastbilen åkte åt fel håll.
Förlåt, men den är på väg.
Den kommer. Lastbilen åkte vilse.
Det här är högsta antalet Covidfall per capita.
Så därför fokuserar alla på Navajo nu.
Den här är klar att åka.
På World Central Kitchens vägnar ber jag om ursäkt.
Vi ska bättra oss.
WORLD CENTRAL KITCHEN TORRT
WORLD CENTRAL KITCHEN FÄRSKT
Vi är tunga.
Vi förlorade min kusin.
Och en och en halv vecka senare förlorade vi min farbror.
SOCIAL DISTANSERING
NAVAJO NATIONS PARKER STÄNGDA
De fick viruset och det tog dem.
OLLIE ARVISO PROJEKTLEDARE, WCK
Det gav mer mening
för mig att gå upp varje dag och fortsätta tillaga den här maten
den här medicinen.
Vi måste skydda våra äldre eftersom de äldre har nyckeln
till vår kultur, vårt arv.
CENTRAL VALLEY, KALIFORNIEN
Jag heter Carolina Sanchez.
Jag kom till USA när jag var 14.
Jag har jobbat i fälten i 17 år.
Vi är åtta stycken.
Tack.
Vi är tillsammans med en bondeorganisation
i Kalifornien som försöker skydda böndernas rättigheter
och de har problem med Corona.
Vi har levererat mat tillsammans med dem till många bondbyar.
Sitt ner och ät.
Jag tänker alltid på mina barn.
Att jag kan ge dem bra mat.
Det är det som motiverar mig.
De kallar oss "nödvändiga arbetare".
Vi arbetar
riktigt hårt
för att kunna sätta en tallrik mat
på deras bord.
När vi ibland
inte har det till oss själva.
Kön går hela vägen runt.
Buenos días.
Tack för att ni väntar. Det finns mycket god mat idag.
Det finns grönsaker och frukt.
Tack.
Ställ er i kö, tack.
Och håll 2 meters avstånd
-mellan er. -Vi har varit igenom tuffa perioder.
-Ja, så tack. -Som nu.
Jag tackar dem för att de delar ut mat. Jag vill gråta nu.
-Smörgåsarna är slut. -Förlåt. Det är bara...
Vi överlever.
Ja.
VI KOMMER KLARA OSS
Det var med COVID som jag såg min pappa verkligen...
...flippa ut.
Hålla avstånd?
Han var i Japan på ett kryssningsfartyg.
FRYST NÖTKÖTT
Vi har kök där och behöver folk.
-Ja. -Ja.
Han var i Kalifornien med andra kryssningsfartyget.
Om det här blir en verklig pandemi, så efter en vecka
blir det hundratals tusen, så är det redan för sent.
-Säg åt honom att dra åt skogen. -Okej.
Han hade all den här informationen
från att ha varit på plats
som många saknade.
Vi kan lätt bli utan mat.
Och det såg vi med COVID.
Distributionen stannade helt upp.
Och det var en fråga om vad som skulle hända med restaurangerna.
Vad skulle hända med de anställda,
hur kan vi se till att de är okej,
trots att de inte arbetar?
Jag försöker öppna mina restauranger igen.
Och jag har 800 anställda som inte kan återvända till arbetet.
Vi har bara 20 procent
av vad vår omsättning brukade vara.
I det här läget känns det vettigt
att vara en del av lösningen.
"Community Kitchen" betyder att det inte är en restaurang längre.
Vi har en akutsituation.
Just denna catering,
är faktiskt det som håller oss vid liv.
-Hur många måltider tillagar ni idag? -Vi gör 3250.
Tretusen tvåhundrafemtio.
Vi engagerar alla dessa food truckar,
och återanställer restaurangpersonal.
RUSSELL BERMEL COVID-HJÄLP, WCK
För mig var det,
"Vem känner jag som har
stora restauranger för att ha mycket mat..."
GRACE RAMIREZ COVID-HJÄLP, WCK
"...så att de kan bli ledare för samfundet och sen distribuera?"
Vi är som matpatrullen.
Här kommer vi och räddar dagen.
Det är därför jag är så känslig för samfundets behov,
inte bara det att min familj
i Venezuela kämpar för att få mat,
utan jag har själv varit personen helt utan pengar
till en anständig måltid.
Varsågod!
Vi älskar er!
Ta hand om er!
Det här är fantastiskt.
I varje process gör vi alltid kartor.
Vi älskar kartor.
Jag vet inte om de gör kartor eftersom de tycker att det hjälper
eller bara för att jag gillar dem. Jag vet inte.
Jag vill tro att de tycker det hjälper.
-Hjälper det? -Ja, mycket.
Det här är kartan över alla våra sjukhusplatser.
Att bespisa sjukhus är inget nytt.
Men att bespisa hela personalen
på alla allmänna sjukhus i New York City är nytt.
Igår var det 93 447 måltider.
Vi ska stanna vid Bellevue, och sen till North Central Bronx.
-Och sen Harlem och Queens. -Och sen Harlem och Queens.
Folk tittar på WCK...
ZOMI FRANKCOM HJÄLPINSATSER
...för att leda vägen, nationellt.
Vad ska FEMA göra? Vad är verkligen effektivt?
José säger att vi skapar en modell
för USA:s regering att bespisa landet.
Vi är i praktiken som en stor ledare. Vi bespisar systemet.
Regeringen borde vara anledningen till att Amerika får bättre bespisning
i akutsituationer, som efter en orkan
så att det som hände i Puerto Rico aldrig händer igen.
Vi måste se till att en del av pengarna
går till inköp av specialgrödor.
Jag håller med dig...
...för det är den hälsosamma delen.
-Ja. -Färska grönsaker.
Det kan se bättre ut lite längre tillbaka.
Flytta stolen mot...
-Kom lite hitåt. -Kom lite hitåt.
Och eftersom du är så nära kameran,
så vill jag säga...
-Skrik inte. -Skrik definitivt inte.
-Lugn, du vet... -Micken är precis där.
-Ja. -Ja.
För då kommer det låta för intensivt för folk.
-Viktigt, du vet... -Jag låter inte intensiv när jag pratar.
Vi är glada att få välkomna vice president Joe Biden,
den presumtiva demokratiska kandidaten, och José Andrés, världsberömd kock
VAL 2020
Tack för att ni är med oss, mr vice president.
Tack för att jag fick vara med.
Hur mår ni, sir? Jag är köksmästare José Andrés.
-Jag vet, köksmästaren. Hur mår ni? -Det är roligt att träffa er
och höra er röst, sir.
Min fru träffade er... när ni var med Michelle Obama...
-Många gånger. -...och pratade om Puerto Rico.
-Hon sa att ni utförde Guds arbete. -Så långt, gott och väl.
Men vi har mycket arbete framför oss.
Mycket arbete.
Men om vi följer ert ledarskap, får vi det gjort.
Okej, jag vill följa ert ledarskap, sir.
Jag tror att vi måste börja ta mat på allvar, en gång för alla.
COVID-19 & MATSÄKERHET
Gracias.
Mat måste behandlas som en nationell säkerhetsfråga.
Vi gör det här nästan som ett test
för hur restauranger ska vara frontfigurer i bespisningen.
Samma restauranger i världen som bespisar de få
ska stå till tjänst och bespisa de många.
Att även om vi inte känner varann,
om vi kan mötas i akutsituationer,
så kan vi hålla alla mätta vad som än händer.
Och det kan vi göra över hela Amerika.
Och jag ska få kongressen att betala.
Annars kommer de se ut som dårar.
Covid-pandemin var verkligen en omvälvande tid för WCK.
Det låter som om de serverade 45 000 personer igår.
Bara barn? Okej. Fem.
Inte bara arbetets storlek,
men också vetskapen att vi kan spela en roll
i att se över några av de större problemen i systemet.
Vi har mer än 1700 restauranger
över hela Amerika som hjälper oss leverera mat.
Vi har en humanitär kris i våra händer.
Den kommer bara att bli större.
Och detta kommer att explodera,
om vi inte för ut mat överallt.
Vi är på Jungfruöarna, Puerto Rico.
Vi är i Colombia, Venezuela. Vi är i Spanien, där jag är ifrån.
BRANDMÄN MADRID
-Adios. -Muchas gracias.
Vi är i en värld där katastrofer händer mer frekvent.
Som ni ser är vulkanen jätteaktiv idag.
#KOCKARFÖRLAPALMA
Vindarna börjar ta i!
Vi har kategori fem orkaner varje år nu. De brukade komma en per decennium.
Skogsbränder i Kalifornien är nu under hela året.
Det brukade komma en skogsbrand per säsong.
Gracias.
Brandmännen jobbar hårt varje dag.
Vi gör vad vi kan för att hjälpa dem hålla igång.
Det finns ingen vilotid.
Det här teamet skickar ut 12 000 måltider...
Vi ska sätta upp en distributionsplats.
Vi har redan skickat tusentals varma måltider.
#KOCKARFÖRBAHAMAS
Vi bespisar 1200 människor per dag i Tijuana.
De flesta av människorna bakom mig i tält har varit i läger.
Vi kommer vara kvar tills smörgåsarna är slut.
Det är egentligen en välsignelse att vakna varje dag med ett syfte.
För många vaknar upp utan ett syfte.
Låt oss ge dom magin.
Vi jobbar fortfarande och serverar. Vi gör det som krävs.
Vi har snöiga förhållanden, men oförminskad entusiasm från vårt team.
Att ge någon mat,
i dessa tider kan ändra hela ditt förhållningssätt.
Även om vi känner att vår regering inte gjorde mycket,
så måste vi i slutändan ändå göra det själva.
Det är en ära och ett privilegium att få servera folk
i det som troligen varit den värsta tiden i deras liv.
Vi kommer att nå några väldigt avlägsna samhällen där...
#KOCKARFÖRHAITI
...och servera dem några underbara måltider.
Okej, vi kör.
Under det senaste året,
har jag tillägnat den största delen av min tid
till World Central Kitchen.
Åker vi ikväll eller i morgon?
-Ikväll. -Efter midnatt.
I morgon klockan 1 på natten.
Jag är i Houston.
Jag är med Nate.
-Hola, Lucia. -Sí! Hello.
Hej. Hur mår du?
Hon undrar när vi kommer tillbaka hem.
Snart.
Vi måste bespisa folk och sen kan din pappa komma hem.
Hon undrar om vi ska till Kina?
"Vart ska ni?"
Jag är säker på att det är jobbigt.
Jag har inte varit där för mina döttrar som jag borde.
Jag har inte varit där för min fru som jag borde.
Men det är svårt ibland.
Vill ni ha mat?
Jag antar det.
Har du bröder och systrar här?
-Ja. -Hur många?
Jag har två bröder.
Två bröder? En till.
-De är... -Bra.
Tack. Min pappa.
Behöver han mat? Nej.
Jo, han behöver verkligen mat. Han är i ett annat hus.
Vi ska ge folk mat.
Vill du visa mig vem som behöver mat?
Jag följer dig.
Vet du vad han sa? "Jag vet folk som behöver mat."
Ett barn kan guida dig till folk som behöver hjälp.
Och det har ett värde man inte kan betala.
Här, La señora.
När man åker till olika verksamheter och man kan stanna var som helst
och ge folk mat mitt i gatan,
det är en lycklig stund för mig.
Okej. Som du vill, chefen.
Vill du ha en tallrik eller inte? Det är gott.
Så, du ska äta.
Okej?
-Tack. -Tack.
-Gracias. -Gracias.
Jag kan översätta, om du vill.
Men jag talar engelska och spanska.
Okej, vart ska vi?
Många hyllar vårt arbete.
Men vi svarar aldrig på varje situation på samma sätt,
för det skulle gå för långsamt.
Ibland är omständigheterna inte de bästa
för hur vi bespisar folk,
men vi bespisar alltid människor oavsett vad.
Men jag anser att alla behöver röra sig snabbare.
När alla frågar,
"Vad behöver vi regeringen till?" Så är det vad vi behöver dem till.
Lite bättre varje dag.
Jag är lite grinig. Jag tänker inte ljuga. Jag börjar bli gammal.
Men jag håller min grinighet i styr.
Och det finns ingen ursäkt för grinighet. Den vill bara ha...
...perfektion.
Jag måste vara lite mindre grinig.
Bra. Jag gillar att du vill mata katten.
Vi kommer mata katten.
Angel, du är en sötnos.
Äter han köttet?
Angel, tack.
-Varsågod. -Du är en bra kille.
-Ändra dig aldrig, okej? -Det ska jag inte.
Men det finns fler människor på första och andra gatan.
Vi ska bespisa alla.
Jag måste återvända hem. Jag har varit iväg för länge och...
...och min fru och jag har varit gifta i 25 år den förste...
...och det är en stor dag, och jag måste vara hos min fru.
Jag går igenom så många störningar att det är galet,
så min hjärna tänker "Åh, jösses."
Vad hände?
Åh, jag fick slut på bensin.
Jag glömde att det varit tomt i...
Det har varit tomt de senaste fyra timmarna.
Undertexter: Eva Holmberg