Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Můžeme?
Opatrně.
Už jsem zapomněla, jak je tu nádherně.
Podívej se na to.
- Kam zmizely všechny kytky, sakra? - Co?
Řek jsem April, ať jich koupí spoustu.
- Ale nevidím tu žádnou. - To nic. Vypadá to nádherně.
Ne, takhle jsem si to nepředstavoval.
Co to… Ne!
- April seřvu později. - Ne!
- Zlato. - Ne.
No tak, sundej si to.
Ne, nejdřív si chci vybalit, jo? Prosím.
- Nejdřív vybalit. - Proč?
Protože jsem nóbl a preferuju ložnici, ne obývák. Ne!
Mrkni do lednice, jestli něco nakoupili.
Jo, dívám se.
Jdu vybalit ty kufry.
Nechápu, na co tu zasranou asistentku mám.
Je tu prošlé mlíko.
Paráda. A taky otevřený pomerančový džus.
Tys April neřekl, že přijedeme?
Zlato, neslíbili jsme si, že na sebe přes celý barák řvát nebudeme?
Jasně. Jo.
To nic. Tak půjdeme nakoupit sami…
Není tam nic?
Zlato!
Slyšíš?
Zlato!
Neodpovídáš…
protože teď zas řvu já,
nebo protože mě neslyšíš? Kurva!
Sedni si na gauč.
Nedělám si prdel!
Dobře, ale nejdřív pusťte mou ženu.
Nechám ji jít, až si sedneš na gauč!
Tohle není vyjednávání. Sedni si. Sedni.
- Fajn. - Nechci jí ublížit.
Sedej.
- Už si sedám. - Dobře. A teď i ty.
Tam ne. Tamhle.
Ty mě taky neser.
Rozumíme si?
- Ano, nebo ne? - Mluvte se mnou. Co chcete?
Peníze? O ty vám jde?
Zařídím to. Nechcete snad nikomu ublížit, ne?
Na ubližování vy nejste.
Už sis mě zanalyzoval?
Fakt?
To netvrdím. Co chcete? Pomůžu vám.
- Co děláte? - Co je?
No tak, co to děláte?
- Prosím, ne… Máme peníze. - Snažím se spolupracovat.
- Vždyť spolupracuju. - Nikdo ani neví…
Svážu ti nohy a ty se ani nehneš.
- Nevažte nám nohy. - Nepracujete pro mě?
- Nebo nepracoval? O to jde? - Zas tolik lidí nezaměstnáváš.
Proč to tak utahujete?
Prosím, přestávám cítit nohy.
- No tak. - Hej! Vytáhni ruku z kapsy.
Dej sem mobil. Oba dva. Položte ty mobily na stůl. Ven s nima!
Polož ho na stůl. Ty taky.
Dělej, rychle.
Dej ho na stůl.
- Dobře. - Fajn.
- Máš jen jeden? - Ano, mám jen jeden.
Fakt?
- Určitě? Možná bych se měl podívat. - Dobře.
Tumáte.
Paráda. Teď zkontroluju kabelku.
To je tvoje vina.
- To nemusíte. - Jo, nemusel jsem, ale teď už ano.
Nejde to otevřít.
Co to má bejt? To je nějakej trik?
- Ne! - Je tam spona, sakra.
- Mám to. - Super.
Očividně vám jde o peníze. Je to tak?
Klidně vám je dám, jasný?
- Někde tu něco mám. - Ano, máme tu peníze pro případ nouze.
Přesně, pro případ nouze.
Jsme tu ale málo,
takže budu muset zalovit v paměti,
kde by mohly být,
ale najdu je a pak se rozloučíme.
Našel jsem tvoje hodinky, ty Rolexky.
Jo, to vidím.
A tamhle byly nějaké prachy v knížce.
- Bude tu toho víc. - Máme víc.
Jestli je tu toho víc, bude to v kanclu.
Můžu teda vstát a vzít vás tam?
Ale pomalu.
- V pořádku? - Nic jí není.
Jo.
Tak fajn, nesahej na ni. Běž.
Jestli se pohneš, uslyším tě.
Ani se nehne.
Neboj, bude to jen chvilka.
Pamatuju si, že jsme tu někde měli tajnou skrýš.
- Hej! Nic nezkoušej. - Vždyť ne.
Snažím se najít ty prachy.
Zdá se, že víte, kdo jsem, ne?
A jak vám mám říkat já, pane?
Čím dřív vypadnu, tím líp, jasný?
Hej, podívej se na mě.
Na něco se tě zeptám a chci, abys mi řekl pravdu.
Je tady v domě nějaká zbraň?
Ne.
- Nic víc? To je všechno? - Jo.
No vida!
Dej to sem.
Běž.
No tak!
Je tam tak pět táců.
Takže s těma Rolexkama,
penězma z knížky a tímhle…
Řekl bych, že jste v mém domě měl úspěšné ráno.
Jiné věci budou buď moc velké, nebo se budou dát snadno vystopovat.
Takže asi tak.
- A máte naše mobily a pevná tu není. - Pevná ani bezpečnostní kamery.
A sousedi jsou na míle daleko. Ani je neznáme.
- Takže jako byste tu ani nebyl. - Přijeli jsme a dům už byl vyloupenej.
Ale nechybělo toho moc, tak jsme poldy ani nevolali.
Ruce za záda.
Ne.
- Předklon a ruce za záda! - Nedělejte to. Běžte už!
- Copak jste neslyšel, co jsem řekl? - Jo, slyšel.
Nenechám vás si tu dělat, co se vám zlíbí.
- Jak přejdete práh, zapomeneme na vás. - Dám si náskok.
Nikdo neví, že tu jsme.
Nevěřím ti ani hovno.
Zatraceně!
- Dobře, tak co teď? - Jděte.
Ale kam?
Jo, doprava. Tudy.
Takže jaký je plán?
Plán je, že zavřeš hubu.
Pokračuj. Rovně.
To není žádný plán.
Tady.
- Otevřete dveře dovnitř. - Co?
Chcete nás zavřít do sauny?
To je váš plán?
Zavřít nás do sauny bez jídla a vody na bůhvíjak dlouho?
Nebude to dlouho. Zabarikáduju dveře, tak tam chvíli budete.
Nebude to dlouho. Jiný řešení mě nenapadá.
Ne, na saunu nemám náladu.
Nebude zapnutá. Vlezte tam.
Ne, budete muset vykalkulovat něco jiného.
Nechci ti ublížit tady před ženou.
Dobře, zlato.
Nebudete vědět, kdy odejdu.
Ale radši tak hodinu počkejte, než se začnete dobývat ven.
Hele, příteli, vy nechápete, co jsem vám tu snažím vysvětlit.
Nikdo neví, že tu jsme! O víkendu jsem měl přednášet na jedné konferenci,
ale na poslední chvíli jsem to zrušil, jasný?
Chtěl jsem ji tu překvapit!
Víte, co mě to stálo,
abych to pro ni zrušil? A pak se tu objevíte vy!
- Pro nás. - Co?
- Pro nás. - Pro nás! Ano! Vždyť to říkám! Pro nás!
A udělal jsem to moc rád, chtěl jsem si s ní užít čas o samotě!
Tak si tu samotu užijte.
Já toho hajzla zabiju. Já ho…
Kurva!
Hej!
No tak! Kurva!
Beztak ani neměl zbraň.
Tak jo.
Kurva!
Tak jo.
- Rychle, no tak! - Počkej!
Hej!
Stůjte!
Do prdele.
Zastavte, stop!
Zatraceně.
- Nasrat! - Dostanu tě! Stůj!
- Stop! - Co to má znamenat?
Vyhrál jsem. Mám tě. Zastav. Už se mi za tebou nechce běhat.
Ať se hneš kamkoliv, dostanu tě, tak už zastav.
Ne. Stůj! Zůstaň ležet.
Nedělám si prdel! Zavolej ji zpátky!
- Mám ho! - Zlato!
Okamžitě se vrať!
Zlato!
Mám vaši zbraň!
Čí je to kamera?
Jak to mám vědět?
A jste si jistý, že to, co jste viděl, byla kamera?
- Nebylo to… - Cože? Jo, byla to kamera.
- Kam je připojená? - Nemám tušení.
Navíc stejně jako já víte, že když je něco nahráno digitálně,
pokud to teda bylo nahráno, je to venku.
Už s tím nic nenaděláte. Není to jak v nějaké sámošce,
kde můžete vtrhnout dozadu a šlohnout jim hard drive.
Každej je pro tebe idiot, co?
Ne, každý ne.
Lhal jsi mi.
Nelžu.
Na pozemku nemáme žádné bezpečnostní kamery.
Stejně jako s tou zbraní?
Když jsme u toho, co si ohledně zbraní stanovit nějaká pravidla?
- To znamená co? - Že nemám tušení, jak moc znáte zbraně.
Jestli s ní budete na někoho mířit,
tak na mě, dobře?
Zatím jsem na nikoho nemířil.
Já vím, jen říkám, že víme, že ji máte.
A my se nikam nehrneme.
A abychom se vyhnuli nějakým…
A jéje, co jsem to udělal…
tak ji zajistěte.
Je zajištěná.
- Vidíš? - Tak jo.
- Nic náhodného. - Paráda, ale ta otázka zůstává.
Co po mně chcete?
Furt je to to samé dokola.
Není to to samé.
Ne, když je tam teď můj obličej, když teď budu muset utíkat.
- Co asi tak zmůžu s pěti tácama? - Jediné, co se mění, je ta suma, ne?
Nemám pravdu?
Stále tady z toho musíme najít nějaké východisko.
Záleží už jen na tom, za kolik a za jak dlouho.
Takže… kolik?
Na co?
Abych zmizel, začal nový život? To bude asi jediné východisko…
takže…
sto… padesát tisíc dolarů.
- Co je na tom vtipnýho? - Sto padesát tisíc?
Sto padesát tisíc.
- Myslíte, že to stačí? - Podle mě budete potřebovat víc.
Pokud byste chtěl rozumnou kvalitu života, tak byste potřeboval víc.
Něco mi říká, že my dva máme velmi odlišné obrázky kvality života.
To rozhodně,
ale i tak si myslím, že 150 je málo.
V momentě to projedete.
Tak to zdvojnásob. Tři sta tisíc.
Zlato, kde byly ty vyjednávací schopnosti, když jsme řešili předmanželskou smlouvu?
No nic.
Je to jen můj názor, ale myslím, že je to pořád málo.
Skvěle, tak tam přidáme nulu.
Tři miliony.
Čemu se směješ?
Teď začínáte znít směšně.
Tak pardon, ale nemáš teď majetek v hodnotě několika miliard dolarů?
Ať už o mém majetku říkají cokoli, a mimochodem mi ubírají,
neznamená to, že můžu zvednout kouzelné sluchátko
a kdykoliv vybrat jakýkoliv obnos.
Tak to nefunguje.
A když požádám o tři miliony dolarů,
nemyslíte, že to akorát někoho zalarmuje,
což je přesně to, co nechcete?
Fajn! Tak kolik můžeš vybrat?
Kolik je maximum?
Maximum nechcete.
Chci to zasr… Chci to maximum! Kolik je maximum?
Jsem tu jediný, kdo byl v jedné místnosti
s více než milionem dolarů.
Takový obnos má svá určitá omezení.
Nejde jen částku samotnou, ale i o váhu těch peněz.
Kolik jsem schopen unést? Víte vůbec, kolik váží takové tři miliony dolarů?
Kolik?
Já… tu skutečnou váhu neznám,
ale o to tu nejde.
Jde třeba o to, kolik se toho vleze do jednoho kufru…
Tak kolik?
Dobře? Prostě řekni… Chci jen…
to číslo.
Pánové, musím na záchod.
Cože?
Dýl to už neudržím.
Tak jak to uděláme?
Hej, počkat.
Moment.
Ten závěs nezastírej.
Počkat. Co? Takhle mi to nepůjde.
- V čem je problém? - Soukromí?
Dobře, je tu i možnost B.
Můžeš jít do rohu v obýváku a udělat to tam. Je mi fuk, co si vybereš.
Lákavé.
Tak jo.
Jasně.
Jo.
Proč já?
Když opomeneme ten očividný důvod, proč jste se zaměřil na můj dům?
Myslím, že čím míň toho o sobě víme, tím líp.
Přijde mi, že jste nešel na náhodu.
Spíš to vypadá, že jste věděl, že tu nebudou kamery
a že my tady taky nebudeme.
Pečlivě jste se připravil.
Mnohem lepší.
Čtyři sta padesát tisíc.
Zaokrouhlíme to.
Přesných 500.
S tím se spokojím.
- To by šlo, ale problém je… - Jo, já vím.
Jestli budu mít problém unést těch 50 navíc…
nechám ti je v bazénu.
Dohodnuto.
Tak si pro ty peníze pojďme.
Funguje to!
Hej!
Zůstaň mi na očích.
- Ne. Hej! - Co je?
Jen se zvukem.
Když volám přes počítač, je to s videem.
Aha, no a co? Ale tentokrát ne.
Už jste někdy někomu volal, aby vám urgentně dodal 500 000 babek?
Ano, zrovna minulý týden.
Hele, ty peníze pro vás zařídím, jen to bude chtít trochu taktu.
Když zavolám asistentce, ať mi takovou sumu splaší,
a nebude to přes video, mohlo by se jí to zdát podezřelé.
- Budu stát přímo tadyhle. - Skvěle.
Tady.
A pokud se mi bude zdát, žes jenom divně mrknul,
budeme mít problém, jasný?
Takže žádný šťourání v nosu,
žádný tajný hesla.
Dobře, Matte Helme, rozumím.
Kdo je, sakra, Matt Helm?
Hrál ho Dean Martin.
Je to známé. Vy jste to nikdy neviděl?
Soustřeď se na tohle, dobře?
No nic.
- April. - Ahoj! Nevěděla jsem, že budeš volat.
Tak co ty kytky?
S těma…
radši ani nezačínej.
Tak fajn.
Mám takový problém,
který je potřeba vyřešit rychle a diskrétně. Dobře?
Dobře.
Potřebuju sem doručit 500 000 dolarů v hotovosti.
Pět set tisíc dolarů v hotovosti. Dobře.
Debbie je zpátky.
Počkat, co? I přes tu dohodu o mlčenlivosti?
Dobře, nic neříkej. Je tu moje žena.
To je vše, co můžu říct. Jak rychle to sem můžeš dostat?
No, nejdřív zítra.
- Až zítra? - Jo.
Dneska to nezvládneš?
- To nepůjde. - Jak víš, že to dneska nepůjde?
Je 15:30. Než vyplním formuláře, banka už nebude ani…
Tak fajn, do prdele! Zítra.
- A zítra kdy? - Zítra večer.
Zítra odpoledne, řekněme zítra odpoledne.
Dobře, spolehni se.
Chci 400 000 ve stovkách, zbytek ve dvackách.
Vše v jedné tašce. Použij stejného detektiva.
Ať to nechá před bránou.
A zítra do 12:00 mi pošli email s potvrzením.
A co takhle hnout brvou, abych věděl, žes tady teď aspoň něčemu rozuměla.
- Jo, jdu na to. - Pohni si, April. Kurva!
Takže Debbie?
Podívejme se na ptáčka!
Nic o mně nevíte.
Běžte do prdele.
Žádný nože.
Teď si jako máme povídat?
Klidně si povídejte mezi sebou.
- Vy si normálně nepovídáte? - Ne, když na nás někdo míří.
Vy nám jméno stejně neřeknete.
Nebo odkud jste, nebo čím se živíte…
Navíc je slunečno, takže počasí můžeme vynechat.
Koníčky a oblíbené barvy jsou bezpečná témata.
O něm jsem toho četl dost.
Ale ty jsi pro mě záhada, tak začni.
- Moje oblíbená barva je černá. - To vidím.
Necháváš si odstranit tetování na noze?
A co takhle se nedívat na nohy mé ženy?
Nic to neznamenalo.
Nic to neznamenalo?
Bylo to jedno z nejhnusnějších tetování na světě.
Tos dával velmi jasně najevo.
No pěkně.
Tak jedeme dál.
Jak jste se poznali?
Zlato?
Bylo to na charitativní akci.
- Cystická fibróza. - Svalová dystrofie.
Tehdy jsem byla asistentka.
Jasně.
Jeho asistentka?
Ne jeho asistentka, prostě asistentka. Většina lidí takhle začíná kariéru.
Ledaže by někdo vydělal balík
nebo okrádal lidi v jejich domovech.
- Nebo pracoval pro manžela. - Pracuju s ním.
Vedu naši nadaci, jasný? Jsem na tu práci kvalifikovaná.
Pro neziskovky pracuju od konce střední.
Je to asi velmi podobný,
akorát si teď můžeš hrát s bezedným účtem.
S ničím si nehraju. Není to hra, jasný?
A proč bych se tady měla ospravedlňovat, když teď vedu výstavby škol a nemocnic…
Ale ty se ospravedlňuješ.
…tak si se mě utahujte, jak je libo, ty výsledky ale mluví samy za sebe.
A klidně pochybujte o mých motivech,
ale aspoň vím, jaký mám plán na příštích pět let.
To není tak úplně pravda.
Když se nám narodí dítě, budeš tam spíš poradkyně.
Ne, zlato?
Jo, to je v plánu.
Udělal jsem já nebo některá má společnost něco,
čím bychom vás osobně poškodili nebo urazili?
Připadá mi, že mě nenávidíte.
Nechápu to. Proč jsou na mě lidi tak nasraní?
Je to, jako kdyby byli nasraní na hodiny.
Jestli vás serou hodiny, je to váš problém, ne těch hodin.
Mám se omlouvat za to,
že jsem vytvořil algoritmus, který byl nevyhnutelný
a který zachrání firmy a obohatí životy stovek zaměstnanců?
Řekl jsem něco vtipného?
Jo, slyšet, jak mluvíš o obohacování životů lidí, je legrační.
Copak to nedělám?
A přitom je to tak primitivní.
Nafouklá a tlustá firma zbankrotuje, všichni ztratí práci,
nebo přežije její efektivnější verze a s ní i někteří zaměstnanci.
Když už něco,
tak lidem pomáhám najít novou udržitelnější kariérní cestu.
Ale na druhou stranu vy…
jste tu jen proto, abyste obohatil sám sebe.
Hele, nemáš tušení, proč tu jsem,
nebo jestli jsou ty peníze jen pro mě.
Tohle bys ale nepochopil.
Peníze, které mohou jiným změnit život.
Nějak pochybuju, že je všechny dáte chudým.
- Co je tohle? - Tak zkuste hádat.
To je zenová zahrada.
Lidé je mají na pracovních stolech, akorát tahle je velká.
Když jsem tu byl naposled,
chtěl jsem tu udělat plot ve stylu pana Miyagiho, aby to bylo cool.
Pamatuješ?
Jo, ale i tak nevím, co to znamená.
Plot ve stylu pana Miyagiho.
Tak jo, pánové, co máme v plánu dál?
Jaké další zbytečné blbosti tu máte?
Dobrá práce.
Zkus se s ním sblížit.
Aby ti věřil.
- Cože? Jak to… - Neznáme ho.
Nevíme, co udělá, až ty prachy dostane.
Tak se s ním snaž sblížit, ať to stojí, co to stojí, jo?
- Já… - Prostě se s ním sbliž.
To zvládneš.
Fajn, kdo si chce vybrat první?
Pořád nechápu, proč myslíte, že je nutné nás rozdělovat.
No, jak jsem řekl…
abych měl klid.
Tak si vyber.
Zlato, je to na tobě.
Mně je to jedno.
Tak si vem tuhle.
Stejně ani jeden z nás nebude spát.
Nezapomeň, celou noc budu přímo tady, jo?
Dobře?
Jo?
Jo.
Dveře zůstanou otevřené.
- Mám zhasnout? - Klidně. Jestli chcete.
Nemůžu spát.
Aha…
Bude to dlouhá noc.
Jo.
A pak velmi dlouhý den.
Neznám nikoho jiného, kdo by usnul během vlastního únosu.
Nevím, jestli mám brečet, nebo smát se.
Můžu se přidat?
Jo, klidně.
Váš život se po zítřku dost změní.
Můj život se změnil, když jste se tu objevili vy.
Už jsem byl na odchodu.
Odcházel jsem.
Neudržel jsem se.
Co se dá dělat?
A koneckonců…
pokud se vše změní, mně to vadit nebude.
To chápu.
Aha, opravdu?
Myslím, že tenhle pocit máme aspoň jednou za život všichni.
I ty?
Bývaly doby, kdy jsem nevěděla, jako mnoho ostatních, co od života chci.
A on ti pomohl najít odpověď?
Našli jsme ji společně.
Úplná idylka.
Tak to je skvělé. Snažíte se teď teda o dítě?
- Ano. - Gratuluju.
To posune každý vztah na úplně jinou úroveň.
Ale musí to být dost složité, když to jeden opravdu tlačí,
ale tomu druhému se do toho moc nechce, co?
Ale nic mi do toho není.
Ne.
Není to moje věc.
Jak jsme řekli, úplná idylka.
A co vy?
Říkal jste, že nevíme, jestli jsou ty peníze vůbec pro vás.
Ptáš se, jestli mám přítelkyni?
Nebo někoho jiného.
Samozřejmě nemusíte odpovídat.
A ani nebudu.
Dáš si?
Je to pro vás hodně.
Ty peníze, co sem přivezou.
Je to hodně pro každého.
Aspoň by mělo.
To, jak rychle ty peníze dokázal sehnat…
Mluvil o nějaké Debbie, že?
Do hajzlu s tím.
Taky si dám.
Blíž ne.
Díky.
Měla bych být tak vděčná…
a všechno brát s lehkostí…
protože…
Podívejte se na můj život a na ty krásné věci, co můžu podnikat.
Ale popravdě…
mi můj starý život chybí.
Chybí mi kamarádi a pocit normálnosti.
- A… - Dobře, pardon.
Beztak jsi milá a tak, ale nehraj si na oběť.
Vstoupilas prostě do obchodního vztahu.
To přece víš, ne? Jsi stejná jako my ostatní.
Věděla jsem, že si neberu jen jeho.
Vzpomínám si…
na můj svatební den.
Všichni tam vyčkávali…
a já tam jen tak stála a zírala do země.
Jeden krok dopředu a šla bych uličkou k oltáři
a přesně věděla, co se bude dít v příštích 30, 40 letech.
Věděla jsem to.
Kdybych udělala krok dozadu a vzdala to,
nebyla bych si jistá ničím.
Ale byla by to moje vlastní volba.
Nikoho jiného, jen moje.
Tehdy jsem se asi rozhodovala naposled…
a udělala krok vpřed.
Ale upřímně…
dokud se to nestalo, nevěděla jsem, jestli to zvládnu.
A?
Co?
Stálo to za to?
Zeptejte se mě za 30, 40 let.
Tak fajn.
Měla bych se jít prospat.
Dobrou noc.
Díky.
A jednu Bloody Mary, prosím.
- Vstalas špatnou nohou? - Měla jsem snad na výběr?
Tak co to bylo za firmu?
Nemůžeš si pomoct, co?
Byl jste…
nadbytečný.
A propustili vás.
Je to tak?
- To je v pořádku. Klidně se svěřte. - Vím, co zkoušíš. Nech to plavat.
Něco vám dlužím, že jo?
Jestli něco dlužíš, je to mnohem více lidem než jen mně.
Kvůli tomu matematickému vzorečku
přichází spousta lidí o práci.
- Nemají ani čas se připravit. - Připravit na co, prosím vás?
Zeptejte se horníků, jestli jsou připraveni na čistou energii.
Je tu takový nový trend myšlení.
Víte o něm?
„Žiju na tomhle světě…
takže mi všichni dlužíte.“
Říká vám to něco?
Tohle je přesně ten důvod, proč žijeme…
ve světě plném líných šmejdů a darmožroutů.
Jsou zaneprázdněni sezením, nicneděláním a nadáváním.
Když mají překonat překážku…
„S tím asi nic nenadělám.“
Ale pro mě to byla příležitost.
A vždy když se, kurva, naskytla,
využil jsem ji.
A nikoho jsem se o nic neprosil…
a nikomu nevzal nic, co nebylo moje, kurva!
Ne každý, kdo potřebuje pomoc, je darmožrout.
O tobě a o tvé charitě jsem nemluvil, zlato.
- Nebyl to osobní útok na tebe. - Je to osobní.
I já jsem potřebovala pomoc…
a tys splatil mou studentskou půjčku.
Jsem já darmožroutka?
Ne.
Protože ty takhle přece nepřemýšlíš.
Nebo snad ano?
Co to má znamenat?
Buďte zticha. Nikdo ani muk, sakra.
Zasranej zahradník.
Běžte do kanceláře.
Okamžitě vypadněte do tý kanceláře!
Rychle.
Pohyb!
Běžte.
Až dozadu.
O zahradníkovi jste se nezmínili.
- Nevěděli jsme to. - Co tu dělá?
Nevím, tyhle věci neorganizujeme.
Jde sem.
Nikdo ani muk, jasný?
Nenechá toho, máme tam venku auto.
Hele, dejme mu šanci. Třeba se unaví.
- Mám to s ním vyřídit? - Zbav se ho.
- Všechno budu spravovat jak debil. - Hej.
Jsme tak blízko. Neposer nám to, dobře?
Dobrý den, pane, nechci vás obtěžovat.
Viděl jsem, že jste tady.
Ano, jsme tady. Jak vám můžu pomoct?
Protože tu moc často nejste,
chtěl jsem vám poděkovat osobně.
Nemáte zač.
Je mi velkým potěšením pracovat na tak krásném pozemku,
a tak jsem chtěl vám a vaší ženě říct gracias.
Jste moc laskavý a rád jsem vás poznal.
- Gracias. Vyřídím jí to. - Nechci vás obtěžovat.
Ano, gracias, señor.
- Není zač. - Zmlkni.
Běžte do ložnice. Oba dva.
Do ložnice.
Jak dlouho tu ten chlap bude?
Zřejmě dokud neskončí.
Kurva!
Myslím, že mě viděl.
Zdravíčko.
- Promiňte, že vás opět obtěžuju. - V pořádku. Pamatujete si mou ženu?
- Jistě. Señora. - Jak se máte?
A tohle je její bratranec. Právě přiletěl z Portofina.
- Je fajn, že tu máte rodinu. - Ano, rodina je důležitá.
Señor, když už jste tady, chtěl bych vám něco ukázat.
Bude to moment.
- Víte co? - Půjdeme všichni.
- Dobře, ano. - Pojďme všichni.
Čím víc, tím líp. Pojďte za mnou. Tudy.
Tak co nám chcete ukázat?
Je to tady za rohem.
Cesta sem musela být úžasná,
je tak krásně.
- Byla to krásná… - Hele, víte co?
Máme v troubě jídlo. Budeme se muset vrátit.
To počká. Co jste mi chtěl ukázat?
Nevím, jestli jste si všiml,
ale navrhl jsem a vybudoval tady tyhle záhony.
Zabralo mi to sice 18 týdnů, ale myslím, že to stálo za to.
A pak jsem si ještě
s vaším svolením přímo tady představoval
krásný velký dub.
Přímo uprostřed.
Tady je takový jednoduchý náčrt,
abych vám ukázal, jak si to představuju.
Samozřejmě ten strom nevyroste za den,
ale říkal jsem si, že tady nebude jen pro vaše potěšení.
- Bude tu i pro vaše děti a vnoučata. - Ano.
Naše vnoučata, zlato. No páni!
No teda… Páni!
Asi proto jsem přímo pod ním
nakreslil své děti. Můj kluk a dcera.
- No to vidím. - Viděl to zahradní inženýr, ale…
Takže vy jste to celé navrhl a všechno tady vybudoval sám?
- Sí, señor. - Páni.
To je opravdu působivé, příteli.
Děkuji, pane.
- Moc hezká práce. - Krása.
Pokud se vám to zamlouvá, mohl byste to tady podepsat?
Takže…
- Už musíme zpátky. - Ten strom…
- Jídlo je hotové. Mám velký hlad. - Hej, jdeme!
- Tady uprostřed. - Díky.
Musíme se vrátit.
- Pak je tady ještě tohle. - Na to se mrkneme později.
- Děkujeme. Promiňte. - Zabere to jen chvilku.
Omluvte nás.
Mohl byste se toho od něj dost naučit.
Je iniciativní,
na výsledky své práce je hrdý a ještě to vše dělá s úsměvem na tváři.
Jen si to představte.
Je podnikavý a nepostává a nečeká na svolení.
Hej.
Příteli.
Zbývá nám tak osm hodin.
Nezahrajeme si nějakou stolní hru nebo šarádu nebo tak něco?
Hej, příteli, posloucháte mě vůbec?
Já s váma mluvím.
Tak jak těch osm hodin zabijeme, co?
Promiňte, můžu s váma mluvit?
Stůj!
Nemůžu tě pustit.
ZAVOLEJTE POLICII
Do prdele!
Kurva!
Je to tvoje vina.
Moje ne, tvoje.
Vloupete se do mého domu a můžu za to já?
- Chápu to dobře? - Proč jsi to udělal?
Já ti nevím.
Nebydlí tady, neznáme ho,
už mě nebaví se na něj dívat, má spoustu skvělejch nápadů…
Co kdyby se rozhodl nás přivázat k posranýmu pomerančovníku, zlato?
- Nevíme, co… - Chtěl jsem prostě odejít!
Tomu nevěřím.
Ale má hlavní priorita je má žena.
„Hlavní priorita?“
Udělal jsi něco, co ohrozilo mě…
jeho taky a dokonce i jeho.
- Ohrozil jsi nás všechny. - Dobře.
Tak co? Měl jsem tě v tom zlomku vteřiny,
co jsem na ten vzkaz měl, oslovit a poradit se s tebou?
Vždyť mě do žádného rozhodování stejně nikdy nezahrnuješ. Tak proč teď?
A jsme zas u toho. Jsem ten největší hajzl, že?
Jsem hajzl.
Prachsprostej hajzl.
Udělám jedno promyšlené rozhodnutí,
abych nás ochránil…
A jak jsi s tím výsledkem spokojen?
Co se to tu, kurva, děje?
Vydržte, ano? Za pár hodin to skončí.
Co se stane za pár hodin?
Šlohne mi spoustu peněz.
Moc mě to mrzí.
Proč furt předstíráme, že pro nás ten chlap představuje hrozbu?
Tak já půjdu.
Hej, ne! Posaď se zpátky na ten gauč.
Všichni jsme unavení.
Jsem na tebe hodnej, tak si sedni.
O co tu jde?
Chcete být mnou?
O tohle tu jde?
Protože vám, kurva, povím, že to není procházka růžovým sadem.
Být v dnešní době bohatý běloch…
Všichni si myslí, že je to hitparáda.
Taky si to myslíte, že jo?
Nicméně nemáte tušení,
s čím se dennodenně potýkám.
Na zádech mám přilepenej zasranej terč
a zástupy ztroskotanců
jen čekají, až něco poseru.
Je to pěkně na hovno!
Je to ubohý!
A to jste vy, že jo?
Jste ubožák.
Nech ho na pokoji.
Co?
- Nech ho na pokoji. - Nechat ho na pokoji?
Tohohle?
Už 36 hodin ho vodím za ručičku a pomáhám mu, aby mě okradl.
Proč?
Proč to dělám, kurva? Končím!
S tou svou nicotnou existencí chtěl nakouknout do světa mocných.
Nežeru mu to. Vždyť mu ta role ani nejde.
Je to vážně smutné…
- Prostě teď půjdu ven. - Okamžitě si sedni, kurva!
Fakt ti nevěřím.
Podle mě toho nejsi schopen teď,
podle mě neuděláš…
nikdy nic po zbytek svýho posranýho života,
protože…
- Posloucháš mě? - Pojď si už sednout, sakra!
Posloucháš mě? Jo?
Seš nula!
Slyšels mě? Řekni to taky. Nula.
Nula.
Hej! A do prdele!
Kurva.
- A kurva! - To ne!
Co… budeme dělat?
Do prdele!
To ne!
- Kurva! - Dobře. Panebože. Dobře.
- To není pravda. - Ne, vydrž.
- Tohleto se nemůže dít. - Bože, ne! Udělej něco!
- Ale co? - Já nevím, ale pomoz mi, prosím!
No tak! Krucinál!
Koho kdy napadlo proskakovat skleněnýma dveřma?
To ne.
- Prosím! Kurva, pomoz mi! - Co mám podle tebe udělat, sakra?
Kurva!
Je po něm, kurva.
Byla to nehoda.
Bylo to hrozné.
A vím, že tě to zasáhlo.
To nás všechny.
Ale je propastný rozdíl mezi tím…
co se právě stalo, a tím, co si myslíš, že musíš udělat dál.
Nepřekračuj tu hranici.
Dobře, můžu zavolat někomu…
kdo tyhlety věci řeší.
Ten problém se dá vyřešit. Můžu někomu zavolat.
- Zavolám někomu. - Hej. Podívej se na mě, no tak.
Podívej se na mě.
Jsi dobrý člověk.
Já to vím. Vím, že jsi dobrý člověk.
Je něco, co jsi zatím neudělal,
ale pokud to uděláš, už nikdy nebudeš jako dřív.
Věř mi.
Nejsi vrah.
Přivezli ty peníze.
Co to děláš?
Půjdeš tam ty.
Zlato.
Haló.
Jsi v pořádku?
No tak.
Dostaneme se odsud…
a pak pojedeme, kam jen budeš chtít, zlato.
Začneme znovu.
Můžeme jet na tu vinici a obnovit manželský slib. Co ty na to?
Líbilo by se ti to?
Bude to v pořádku.
No tak.
Nic?
Sbohem.
Byla to růže.
Prosím?
To tetování.
Byla to růže.
Mně se líbila.
Mám to v paži.
Hej, co je?
Měl jsi pravdu.
Chtěl jsem vědět,
jaké by bylo být tebou, a proto jsem sem přišel.
A pak jste se tu objevili.
Hluboko uvnitř jsem doufal,
že budeš dobrý,
protože pak by to všechno dávalo smysl…
život by byl férovější.
Ale pak jsem tě uviděl…
na vlastní oči.
Seš tak odpornej.
Je mi z tebe zle.
A nic se tu nezdá bejt fér.
Ty máš všechno a já nic!
Ale seš sám. Alespoň nějaká záplata.
Že?
Můžu tě litovat.
Vždycky budeš sám.
Protože vím něco, co ty nevíš.
V kabelce má antikoncepci.
Zlato.
No tak.
Všechno v pořádku?
Co to bylo?
Co se stalo?
Hej!
Zlato?
Hej!
Jsi v pořádku?
Co se stalo?
Hej! Zlato!
Tys ho zabila?
Tys ho zabila.
Že jo?
Ty vole, zlato!
Panebože!
Je tuhej!
Panebože. Do prdele! Rozvaž mě!
Zlato, co děláš?
Co to děláš, kurva?
Rozvaž mě! No tak! O co tu jde, kurva?
Chceš mě zastřelit?
Překlad titulků: Jan Kucherko