Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Ska vi?
Gå försiktigt här.
Jag hade glömt hur underbart det här stället är.
Titta så fint här är.
-Var fan är alla jävla blommor? -Vad?
Jag sa åt April att köpa omåttligt många blommor.
-Jag ser inte en enda. -Det är okej. Det ser fint ut.
Det ser inte alls ut som jag hade tänkt mig.
Vad gör du…
-Jag skäller på April sen. -Nej!
-Raring. -Nej.
Ta av dig kläderna.
Nej, kan vi packa upp först?
-Snälla. Vi packar upp först. -Varför?
För jag har stil och vill vara i sovrummet istället för vardagsrummet, och nej…
-Kan du kolla om de fyllt kylskåpet? -Ja, jag kollar.
Jag packar upp väskorna.
Vad är vitsen med att ha en assistent?
Det finns mjölk som har gått ut.
Toppen. Och apelsinjuice som är öppen.
Sa du inte till April att vi skulle åka hit?
Älskling, vi skulle väl låta bli att skrika till varandra över hela huset?
Visst. Just det.
Det är okej. Det betyder bara att vi själva måste…
Finns det ingen mat? Älskling! Hallå?
Älskling!
Svarar du inte för att jag skriker nu, eller för att du inte hör mig? Jävlar!
Sätt dig i soffan.
-Jag skämtar inte. -Okej, men kan du släppa min fru först?
Ja, när du har satt dig i soffan!
Det här är ingen förhandling. Sätt dig ner.
-Okej. -Jag vill inte göra henne illa.
Sätt dig.
-Jag sätter mig ner. -Bra. Nu sätter du dig.
Inte där. Sätt dig där borta.
Du bör inte jävlas med mig heller. Förstår vi varandra? Ja eller nej?
Prata med mig. Kan jag hjälpa dig med nåt? Pengar? Är det vad du vill ha?
Det kan jag ordna. Du vill väl inte göra nån illa?
Du är inte nån som gör folk illa.
Vet du redan hur jag är? Säger du det?
Nej. Vad vill du? Låt mig hjälpa dig.
Vad gör du? Hördu!
Vad håller du på med?
-Gör inte… Vi har pengar. -Jag försöker ju samarbeta.
-Jag försöker samarbeta. -Ingen vet ens…
Jag ska binda ihop dina fötter. Rör dig inte.
Det behövs inte. Vi ska inte röra oss.
-Var du anställd? Handlar det om det? -Alla jobbar inte åt dig.
Måste du knyta så hårt?
Snälla du, du hindrar blodcirkulationen.
-Okej. -Hallå! Ta ut handen ur fickan.
Ge mig din mobil. Båda två. Lägg den på bordet. Ta fram den.
Lägg den på bordet. Du med. Mobilen. Fram med den. Lägg den på bordet.
-Ja, okej. -Okej.
-Är det där din enda mobil? -Ja, det är min enda mobil.
Jaså?
-Är du säker på det? Jag kanske bör kolla. -Okej.
Varsågod.
Bra jobbat. Nu måste jag kolla hennes handväska. Ser du vad du gjorde?
-Du behöver inte göra det där. -Det behövde jag inte. Nu måste jag det.
Hur fan öppnar man den här?
Hur öppnas den? Finns det nåt knep?
-Nej! -Det finns ju ett spänne.
Jag fixade det.
Okej. Du är ju helt klart ute efter pengar, eller hur?
Jag vill ge dig pengar, okej?
-Jag har kontanter gömda här nånstans. -Ja, vi har lite för nödsituationer.
Ja, för nödsituationer. Vi är nästan aldrig här,
så det lär ta en stund för mig att minnas
var pengarna är, men jag hämtar dem åt dig, och sen kan du ge dig av.
-Jag hittade din klocka, din Rolex. -Jag ser det.
Jag hittade pengar i en urgröpt bok.
-Det finns nog mer. -Vi har mer.
Om det finns mer finns det på kontoret. Får jag resa mig och visa dig vägen dit?
Långsamt.
-Är du okej, raring? -Hon mår bra.
Släpp henne nu. Börja gå.
Om du rör på dig hör jag dig.
Hon rör sig inte. Det ordnar sig, älskling. En minut, bara.
Vi installerade ju ett hemligt utrymme här nånstans.
-Hördu! Försök inte med nåt. -Det gör jag inte.
Jag försöker skaffa dig dina pengar.
Du vet visst vem jag är, eller hur?
-Har du ett namn som jag ska använda, sir? -Ju fortare vi är härifrån, desto bättre.
Hördu, titta på mig.
Jag ska ställa en fråga. Du ska säga sanningen.
Finns det en pistol i huset?
Nej.
-Var det allt? Nåt annat? -Nej.
Ser du?
Ge mig dem.
Rör på dig!
Det är omkring 5 000.
Du har min Rolex, pengarna du hittade på kontoret, och allt det där.
Då hade du väl en lyckad morgon hemma hos mig, eller hur?
Allt annat är för stort att bära eller för lätt att spåra. Det var allt.
Du har våra mobiler. Det finns ingen fast telefon.
Eller övervakningskameror.
Inga nära grannar. Vi känner dem inte ens. Det blir som om du aldrig varit här.
Vi kom in, och en del grejor var redan borta.
Men det var inte ens nog för att göra en polisanmälan.
Händerna bakom ryggen.
Nej.
Luta dig fram. Händerna bakom ryggen!
-Bara stick! -Har du inte lyssnat?
Jag hörde allt du sa. Ni ska inte få göra vad ni vill så fort jag har gått.
Bara gå, så glömmer vi bort dig.
-Jag vill få försprång. -Ingen vet att vi är här.
Jag tror inte på dig.
Förbannat!
-Okej, och nu, då? -Gå bara.
-Vilken riktning som helst? -Ja, till höger. Den här vägen.
-Vad är planen? -Planen är att du ska hålla käften.
Gå nu. Rakt fram.
Det är faktiskt inte nån plan.
Här blir bra.
Öppna dörren. Gå in.
-Vad? -Ska du faktiskt låsa in oss i bastun?
Är det din plan?
Att låsa in oss i bastun i flera dagar utan mat eller vatten?
Det blir inte i flera dagar. Jag spärrar dörren.
Det tar ett tag, men ni tar er ut. Det är det enda som funkar för oss.
-Nej, jag känner inte för att basta. -Den ska inte vara på. Gå in.
Nej, du får nog klura ut nåt annat.
Jag vill inte göra dig illa inför din fru.
Okej, älskling.
Ni lär inte ens märka när jag har stuckit. Vänta en timme innan ni försöker ta er ut.
Du, kompis. Du fattar inte vad jag har försökt berätta. Ingen vet att vi är här!
Och jag skulle vara huvudtalare på CES i helgen,
men jag hoppade av i sista minuten.
Jag gjorde det för att överraska henne!
Jag gjorde allt vad jag kunde för att ändra mitt schema för hennes skull.
-Sen dyker du upp! Vad? -För vår skull.
-För vår skull. Ja! Det sa jag ju!
Vilket jag gladeligen gjorde, så att vi skulle få lite egentid.
Njut av er egentid, då.
Jag ska fanimej döda honom. Jag ska fanimej… Fan!
Hördu!
Hördu! Fan!
Han hade nog ingen pistol.
Okej.
Fan!
Okej.
-Skynda på, kom igen! -Vänta!
Hallå!
Hallå, stanna!
Fan.
Stanna!
Fan.
-Försvinn! -Jag tar dig! Stanna!
-Stanna! -Vad fan är det?
Jag vinner. Jag har dig. Stanna. Tvinga oss inte att springa längre.
Jag tar dig vart du än springer. Bara stanna.
Nej. Stanna! Ligg kvar.
Jag skämtar inte! Få hit henne!
-Jag har honom! -Älskling!
Kom tillbaka hit nu!
-Älskling! -Jag har din pistol!
-Vems kamera är det där? -Hur ska jag veta det?
Är du ens säker på att det du såg var en kamera?
-Det var en kamera. -Eller var det en liten…
-Var finns inspelningen? -Jag har ingen aning.
Du vet lika bra som jag att när nåt är inspelat digitalt,
om det nu var det, då ligger det ute.
Du kan inte göra nåt åt det. Det är inte som på 7-Eleven,
där man går in på baksidan och river ut en hårddisk.
-Du tycker visst att alla är idioter? -Nej, inte alla.
-Du ljög för mig. -Jag ljuger inte.
-Vi har inga övervakningskameror här. -Jaså? Det fanns ju ingen pistol heller.
På tal om det, kan vi bestämma lite allmänna regler om den där pistolen?
Som innebär?
Jag vet inte hur hemmastadd du är med vapen.
Men peka den mot mig om du ska peka den mot nån av oss, okej?
Jag har inte pekat mot nån än.
Jag vet det, men nu vet vi att du har en pistol. Vi tänker inte ge oss av.
Och för att förhindra att det blir nåt "oj, hoppsan"…
Sätt på säkringen.
Den är på.
-Så… Det händer inget. -Bra, men frågan kvarstår.
Vad vill du att jag ska göra?
-Vi har samma situation som tidigare. -Det har vi inte.
Inte om mitt ansikte syns på inspelningen och jag måste gömma mig från det här.
-Tror ni att 5 000 räcker nånstans? -Du behöver väl bara mer, eller hur?
Eller hur?
Vi tre måste fortfarande hitta en väg igenom allt det här.
Så det handlar om hur mycket och hur snart.
Alltså, hur mycket?
Till vad då? Att kunna försvinna?
Starta ett nytt liv? Det verkar vara vad som behövs, så…
Du vet…
Det behövs 150 000 dollar.
-Vad är så jävla roligt? -Hundrafemtiotusen?
Hundrafemtiotusen.
-Tror du att det räcker? -Du behöver nog mer än så.
Om du vill få en någorlunda hyfsad livskvalitet stämmer det nog.
Jag får intrycket av att du och jag har olika bilder av livskvalitet.
Det har vi definitivt, men jag tror ändå inte att 150 000 kommer att räcka.
De lär ta slut jättefort.
Dubbla det då. Trehundratusen.
Var fanns den här stenhårda förhandlaren när vi skrev äktenskapsförordet?
Hur som helst…
Min åsikt är nog att vi fortfarande ligger för lågt.
Bra. Då lägger vi till en nolla.
Tre miljoner.
Vad skrattar du åt?
Nu låter du bara löjlig.
Ursäkta mig. Är du inte värd flera miljarder dollar eller nåt sånt?
Ryktet säger faktiskt att jag är värd mycket mer än så.
Det betyder ändå inte att jag bara ringer och tar ut hur mycket pengar jag vill.
Det funkar inte så. Och om jag ber om tre miljoner dollar,
tror du inte att folk börjar ana oråd då? Det var väl inte det du ville?
Okej, då! Hur mycket kan du fixa? Vad är maximum?
-Det vill du inte ha. -Jag vill ha maximum! Vad är maximum?
Jag är den enda här som faktiskt har varit i ett rum där det finns över en miljon.
Det finns vissa begränsningar för så mycket pengar.
Inte bara summan. Hur mycket väger pengarna?
Hur mycket orkar jag bära med mig?
Har du nån aning om hur mycket tre miljoner dollar väger?
Hur mycket då?
Jag kan inte den exakta vikten. Det är inte poängen.
Tänk på hur mycket som går i en vanlig resväska…
Säg summan, bara.
Okej? Bara berätta hur mycket…
Vilken summa är det?
Jag behöver gå på toa.
Vad?
Jag har hållit mig så länge jag kunde.
Hur löser vi det här?
Vänta lite, hördu.
-Dra inte för. -Vad? Då kan jag inte gå på toa.
-Vad är problemet? -Avskildhet?
Okej, det finns även alternativ B.
Välj en hörna i vardagsrummet och gör det du ska. Jag struntar i vilket.
Det låter frestande.
Okej.
Jag fattar.
Ja.
Men varför jag?
Förutom det uppenbara skälet, varför valde du mitt hus?
Ju mindre vi vet om varandra, desto bättre, eller hur?
Det här verkar inte slumpmässigt.
Du visste nog att det inte fanns övervakningskameror,
och du förväntade dig att vi inte skulle vara här.
Du hade kollat upp allt noga.
Nu är det bättre.
Fyrahundrafemtiotusen.
Vi avrundar uppåt.
Femhundra jämnt.
Det känns bara rätt.
-Det kan ordnas, men problemet är… -Ja, jag minns.
Får jag problem med att bära 50 000 extra lämnar jag dem i din pool.
Då säger vi en halv miljon, då.
Då fixar vi dina pengar.
Det funkar!
Hördu! Stanna kvar där jag kan se dig.
-Nej. Hallå! Endast ljud. -Vad menar du?
Varje gång jag använder datorn är det ett videosamtal.
Det struntar jag i. Inte den här gången.
Har du nånsin ringt nån för att få en snabbleverans av 500 000?
Ja, i förra veckan, faktiskt.
Hör på. Jag kan skaffa fram pengarna. Men det krävs lite finess.
Om jag ber min assistent om så mycket kontanter
och inte gör det ansikte mot ansikte kan det verka misstänkt.
-Jag står precis här. -Perfekt.
Precis här, och om du så mycket som blinkar lite tveksamt blir det problem.
Klia dig inte på näsan. Inga kodord.
-Okej, agent Matt Helm, det är uppfattat. -Vem fan är Matt Helm?
Dean Martin.
"Snacka om en fälla." Såg du aldrig den filmen?
Se bara till att fokusera på det här.
Strunt samma.
-April. -Hej! Jag trodde inte du skulle ringa.
-Hur gick det med blommorna? -Få inte igång mig angående dem.
Okej.
Jag har en situation som måste hanteras snabbt och diskret.
Okej.
Jag behöver 500 000 dollar i kontanter, levererade hit.
Femhundratusen i kontanter. Okej.
-Debbie är tillbaka. -Vad? Trots sekretessavtalet?
Håll tyst. Min fru är här.
Det är allt jag kan berätta. Hur snabbt kan du få hit pengarna?
Det dröjer tills imorgon.
-Imorgon? -Ja.
-Kan du inte få hit dem idag? -Det går inte.
Hur vet du att det inte går idag?
Klockan är 15:30. När pappersarbetet är klart är inte banken…
Okej, då! Fan! Imorgon.
-När imorgon? -I morgon kväll.
Imorgon eftermiddag. Vi säger imorgon eftermiddag.
Okej, jag fixar det.
Jag vill ha 400 000 i hundringar, resten i tjugor, en väska.
Använd samma privatdetektiv som sist. Han kan lämna allt utanför grinden.
Skicka ett bekräftelsemejl till mig imorgon 12:00.
Tänkte du överhuvudtaget visa nåt tecken på att du har hört vad jag sa?
-Jag fixar det. -Sätt igång, April. Fan!
Debbie, alltså?
Vilken reko kille du är.
Du känner fan inte mig.
Dra åt helvete.
Inga knivar.
Ska vi sitta och småprata nu?
Ni kan väl prata med varandra.
-Brukar ni inte göra det? -Nej, inte under pistolhot.
Vi kan ju inte fråga vad du heter.
Eller varifrån du kommer, eller vad du jobbar eller jobbade med.
Och det är soligt, så vi kan inte prata om vädret.
Hobbyer och favoritfärger är nog säkra samtalsämnen.
Jag har läst massor om honom.
Men du är ett mysterium. Kan inte du börja?
-Min favoritfärg är svart. -Det märks.
Vad är det för tatuering du ska ta bort på foten?
Sluta titta på min frus fötter, okej?
Det var inget.
Var tatueringen inget?
Den tatueringen var en av de fulaste jag nånsin sett.
Jag vet. Det uttryckte du ganska tydligt.
Den sved!
Vi fortsätter med det här. Hur träffades ni?
Älskling…
Vi träffades på en välgörenhetsmiddag.
-Cystisk fibros. -Muskeldystrofi.
När jag jobbade som assistent.
Jag fattar. Du var hans assistent.
Nej, inte hans assistent, en assistent. Det är vägen de flesta går.
Om man inte har tjänat en förmögenhet eller rånar folk i deras hem.
-Eller jobbar åt din man. -Jag jobbar med honom.
Jag är chef för vår stiftelse. Det är jag kvalificerad för.
Jag har jobbat ideellt sen innan college.
Det är nog ungefär samma sak, men nu har du alla pengarna att leka med.
Jag leker inte. Det är ingen lek. Jag måste inte rättfärdiga mitt cv inför dig.
-Nu får jag skolor och sjukhus byggda… -Du rättfärdigar ditt cv inför honom.
Du kan förringa det jag gör. Resultaten talar för sig själva.
Ifrågasätt motiven, men jag vet åtminstone vad jag ska göra fyra till fem år framåt.
Det är inte helt sant.
Du ska ju ta en mer rådgivande roll när vi väl får barn.
Eller hur, älskling?
Ja, så ser planen ut.
Har jag eller ett av mina företag gjort nåt
för att skada eller förnärma dig personligen?
Det känns faktiskt som om du hatar mig.
Jag fattar det inte. Hur kan folk bli så arga på mig?
Det är ju som att bli arg på en klocka.
Blir man det har man det inombords. Det handlar inte om klockan.
Ska jag be om ursäkt för att jag skrev en algoritm som var oundviklig,
och som räddar företag och berikar hundratals anställdas liv?
Sa jag nåt lustigt?
Att höra dig prata om att berika människors liv är lustigt.
Gör jag inte det?
Det är faktiskt ganska enkelt.
Ett uppsvällt stort företag går under. Alla jobben går förlorade.
Om en mer effektiv version av samma företag överlever finns vissa jobb kvar.
Jag hjälper egentligen folk att hitta en ny och mer hållbar karriärväg.
Men du, å andra sidan…
Du är här enbart för att berika dig själv.
Du har inte en aning om varför jag är här, eller om pengarna bara är åt mig.
De betyder ändå inget för dig. Pengar som kan förändra alla andras liv.
Jag tvivlar på att du ger alltsammans till de fattiga.
-Vad är det här? -Vad ser det ut som?
Det är en zenträdgård.
Som de små man ser på folks skrivbord, men den här är stor.
Sist jag var här
kom jag på att jag ville ha ett mr Miyagi- staket, så allt blir inringat.
Minns du?
-Jag vet fortfarande inte vad det innebär. -Ett staket, ett sånt som mr Miyagi hade.
Okej, hörni. Vad är nästa grej på agendan?
Vad mer har ni här som ni inte använder?
Bra jobbat.
Du måste komma nära honom. Få honom att gilla dig.
-Vad? Vad menar du… -Vi känner inte den här killen.
Vi vet inte vad han gör när han väl fått pengarna.
Du måste komma nära honom. Gör vad som krävs, okej?
-Jag… -Gör vad som än krävs. Punkt slut.
Du klarar det.
Föredrar nån av er nåt speciellt?
Varför är det nödvändigt att skilja oss åt?
Jo, som jag sa…
Det är för min sinnesfrids skull. Sätt igång och välj.
-Vad föredrar du, älskling? -Jag bryr mig inte.
Vad sägs om att ta den här borta?
Ingen av oss lär ju få nån sömn ändå.
Kom bara ihåg att jag är här borta hela natten.
Okej?
Ja.
Håll dörrarna öppna.
-Får vi släcka? -Om det hjälper.
Jag kan inte sova.
Okej.
Det blir en lång natt.
Ja.
Följt av en väldigt lång dag.
Han är den enda man jag vet som kan somna när det är han som kidnappas.
Man måste väl försöka hitta tröst i nåt, antar jag.
Får jag slå mig ner?
Det går bra.
Ditt liv kommer att bli annorlunda efter morgondagen.
Det blev väldigt annorlunda när ni två klev in genom ytterdörren.
Jag hade nästan hunnit ge mig av.
Jag var på väg ut.
Sen kunde jag inte låta bli.
Vad ska man göra?
Jag kan acceptera att allt blev helt annorlunda mot vad jag tänkt mig.
-Det kan jag förstå. -Kan du det?
Alla känner nog så åtminstone några gånger i livet.
Gör du det?
Det fanns en tid när jag inte visste vad jag skulle ta mig för, som alla andra.
Hittade du ditt syfte ihop med honom?
Han och jag hittade det tillsammans.
Helt perfekt.
Det är ju toppen. Ni försöker få barn, eller hur? Så sa han väl?
-Ja, vi försöker. -Gratulerar.
Det tar förhållandet till en helt ny nivå.
Det måste vara knepigt om en person verkligen vill ha barn
och den andra personen inte är lika redo.
-Det är ju inte min sak. -Nej.
Det är inte alls min sak.
Som vi sa, helt perfekt.
Och du, då?
Du sa att vi inte visste om pengarna bara var till dig.
Undrar du om jag har flickvän?
Eller nån överhuvudtaget.
Du behöver så klart inte svara.
Det tänker jag inte göra.
Vill du ha den här?
Det är mycket för dig. Pengarna som du får.
Det är mycket för vem som helst. Det borde det vara.
Tänk hur snabbt han lyckades få fram så mycket kontanter.
Han sa att det var till en annan Debbie, eller hur?
Vet du vad? Åt helvete med det.
Jag tar en.
Så bra.
Tack.
Jag borde ju vara så tacksam.
Jag ska bara klara av allting.
Jag menar, ta en titt på mitt liv, och allt gott som jag får göra.
Men sanningen är att jag…
Jag saknar mitt gamla liv.
Jag saknar mina vänner. Jag saknar att få känna mig normal.
-Förlåt mig. Det är… -Och…
Du är säkert snäll, men du är inte ett offer.
Du är bara nån som gjort ett utbyte.
Det vet du, va? Du är precis som alla vi andra.
Jag visste att jag gifte mig med mer än honom.
Jag minns…
På min bröllopsdag stod alla och bara väntade.
Och jag stod där och stirrade ner på mina fötter.
Och om jag gick framåt, om jag gick nerför mittgången,
då visste jag exakt hur de kommande 30-40 åren skulle se ut.
Jag visste.
Och om jag inte gick nerför mittgången, då visste jag inte vad som skulle komma.
Men det hade varit mitt.
Det hade varit mitt val. Bara mitt.
Kanske för sista gången.
Jag gick framåt.
Men om jag ska vara ärlig…
Jag var tveksam ända tills jag tog det där första steget.
Nå?
Vad då, "nå"?
Var det värt det?
Fråga mig igen om 30-40 år.
Okej, då…
Jag borde försöka sova lite.
Godnatt.
Tack.
Ge mig en Bloody Mary också. Tack.
-Har du vaknat på fel sida, älskling? -Finns det en rätt sida?
Vilket företag var det?
Du kan bara inte låta bli, va?
Du ansågs vara övertalig.
Och du avskedades.
Så var det, va?
-Det är okej att berätta. -Jag vet vad du håller på med.
Bara lägg av.
Och nu står jag i skuld till dig, eller hur?
Om du står i skuld är det till många fler än bara mig.
På grund av din lilla matematikekvation försvinner folks jobb, bara så där.
-Man hinner inte ens förbereda sig. -Förbereda sig på vad då?
Fråga kolgruvearbetarna om de är redo för ren energi.
Det finns en ny grej på gång, en ny trendig mentalitet.
Du vet… "Jag existerar.
Därför står du i skuld till mig."
Låter det bekant?
Det är därför vi lever
i en värld som är full av lata jävla dagdrivare och snyltare.
De är så upptagna med att sitta och klaga och gnälla…
När de väl konfronteras med ett hinder, så blir det bara…
Nu är det väl slut.
Men jag såg möjligheten.
Jag gjorde nåt åt det varje gång.
Jag bad aldrig nån om nåt…
Och jag tog inget som inte var mitt!
Alla som behöver hjälp är inte snyltare.
Jag menade inte dig eller din välgörenhet, älskling.
-Det var ingen personattack. -Det är personligt.
Jag behövde ju hjälp.
Och du betalade av mina studielån.
Är jag en snyltare?
Nej.
Nej, för du tänker väl inte på det sättet?
Gör du det?
Vad fan är det där? Håll tyst, allihop. Inte ett ord.
Det är trädgårdsmästaren.
Gå in på kontoret.
Gå in på kontoret nu genast!
Gå. Rör på er!
Gå. Hela vägen till baksidan.
Ni sa inget om en trädgårdsmästare.
-Vi visste inte om det. -Vad gör han här?
Jag vet inte. Vi har inte hand om såna där saker.
Han kommer hitåt. Se till att vara tysta nu, okej?
Han lär fortsätta knacka. Han ser vår bil.
Kan ni låta honom tröttna?
-Ska jag prata med honom? -Ja, bli av med honom.
-Jag måste lösa allt. -Hördu.
Vi är så nära. Förstör inte allt för oss nu. Okej?
Hejsan!
Hej, sir. Ursäkta att jag stör. Jag såg att ni var här.
Ja, vi är här. Hur kan jag hjälpa dig?
Ni är ju inte alltid här, så jag ville ta tillfället i akt och tacka er själv.
Det var så lite.
Det är ett sant nöje att få jobba på en så vacker egendom,
och jag ville tacka dig och din fru.
Det var vänligt, och det var trevligt att träffas.
-Tack. Hon ska få veta. -Jag ville inte störa.
Ja… Tack.
-Det var så lite. -Håll käften. Gå till sovrummet, båda två.
-Hur länge blir han kvar här? -Tills han är färdig, antar jag.
Fan!
Jag tror att han såg mig.
Hej igen.
-Ursäkta att jag stör igen. -Ingen fara. Du minns ju min fru.
-Ja. Frun. -Hur är det?
Och det här är hennes kusin. Han flög just in från Portofino.
-Så fint att ni har familjen här. -Ja, den betyder allt.
Jag skulle jag vilja visa dig en sak, nu när du ändå är här.
Det tar bara ett ögonblick.
-Vet ni vad? -Vad sägs om att vi alla går?
-Okej. -Vi går allihop.
Ju fler, desto bättre. Följ mig. Hitåt.
-Vad ska vi titta på? -Jag ska visa, det är runt hörnet.
Bilturen hit måste ha varit trevlig. Vädret är ju så fint.
-Det var en vacker… -Vet ni vad?
-Vi har ju mat i ugnen. Vi måste tillbaka. -Den kan vänta. Vad ville du visa mig?
Jag vet inte om du har sett det, men jag designade,
byggde och satte hit de här planteringsbäddarna.
Det tog mig 18 veckor, men jag tycker det var värt det.
Och sen, precis här, med din tillåtelse,
hade jag tänkt mig en stor och vacker ek. Precis här i mitten.
Jag gjorde en enkel liten skiss åt dig för att visa dig min vision.
Det dröjer ju ett tag innan den växer sig stor,
men det blir nåt som inte bara du kan njuta av,
utan även dina barn och dina barnbarn.
Ja. Barnbarn, älskling. Oj!
Det är… Oj!
Det var därför jag ritade mina barn här, precis vid trädet.
-Min pojke och min flicka. -Jag ser.
Jag visade den för trädgårdsarkitekten, men du vet…
Du har alltså designat och byggt allt det här alldeles själv?
-Ja. -Oj!
Det är väldigt imponerande, det måste jag erkänna.
Tack, sir.
-Vackert arbete. -Väldigt fint.
Om du gillar det kanske du kan godkänna det.
Det är bara det…
-Det är dags att gå in. -Trädet…
-Maten är klar. Jag är hungrig. -Hördu, nu!
-I mitten… -Tack.
-Vi måste gå in nu. -Bara en sak till på den här sidan.
Vi får ta det senare.
-Tack. Ursäkta. -Det går på ett ögonblick.
Tyvärr.
Du skulle kunna lära dig nåt av den här killen, kompis.
Han tar initiativ.
Han är stolt över vad han gör, och han gör allt med ett leende.
Föreställ dig det. Han vill komma nånvart. Han väntar inte på tillstånd.
Hördu.
Du, kompis.
Vi har ungefär åtta timmar kvar. Ska vi spela nåt brädspel eller charader, eller…
Du, hör du vad jag säger, kompis?
Hör du att jag pratar?
Vad ska vi göra under de närmaste åtta timmarna?
Ursäkta mig. Får jag prata lite med dig?
Stanna!
Du får inte göra det.
RING 112
Fan!
Det här är ditt fel. Inte mitt. Det här är ditt fel.
Du bryter dig in hos mig, och på nåt sätt är det mitt fel.
-Påstår du det? -Varför gjorde du det där?
Jag vet inte. Han bor inte här. Vi känner honom inte.
Jag är trött på hans ansikte. Han har så många goda idéer.
Han kanske vill binda fast oss båda vid ett apelsinträd.
-Vi vet inte… -Jag hade gett mig av!
Jag tror honom inte.
Men min huvudprioritet är min fru, okej?
"Huvudprioritet?"
Du gjorde nåt som utsatte mig och de där två för fara.
-Allihop. Du valde åt oss alla. -Okej.
Vad antyder du? Det tog ett ögonblick att klottra ner det där.
Skulle jag då ha rådfrågat dig?
Nej, det har du aldrig gjort. Varför skulle det vara annorlunda nu?
Nu är vi alltså här igen. Jag är bara ett svin, eller hur?
Jag är ett svin.
Jag är bara ett svin.
Jag tar en kalkylerad risk för att försöka skydda oss.
Ja, och hur gick det?
Vad fan är det som pågår här?
Håll ut, bara. Det här är över om några timmar.
Vad händer om några timmar?
Han tar en massa av mina pengar.
Jag beklagar verkligen.
Varför fortsätter vi låtsas att han faktiskt är ett hot?
Nu går jag.
Nej, hördu! Sätt dig i soffan.
Vi är alla trötta. Jag är snäll mot dig just nu. Sätt dig.
Vad handlar det om, egentligen?
Vill du vara jag? Är det vad det handlar om?
Det är inte så jävla fint som alla tror. Försök vara en rik vit man nuförtiden.
Alla verkar ju tro att det måste vara så bra. Det tror du väl?
Men du har ingen aning om vad jag får utstå varje dag.
Det är som om jag har en permanent måltavla på ryggen,
och oändligt många som bara väntar på att jag ska misslyckas.
Det suger jävligt hårt.
Det är jävligt patetiskt. Och du är väl en sån? Du är patetisk.
-Låt honom vara ifred. -Vad?
-Låt honom vara ifred. -"Låt honom vara ifred?"
Den här killen?
Jag har fått hjälpa honom råna mig under de senaste 36 timmarna.
Varför? Varför gör jag det här? Nu får det vara nog!
Han ville bara veta hur det kändes att ha lite makt i sitt meningslösa liv.
Jag köper det inte. Du kan ju inte ens spela rollen. Det är väldigt sorgligt. Så…
-Nu går jag ut genom dörren. -Sätt dig i soffan nu.
Jag tror faktiskt inte på dig. Jag tror inte att du gör det nu.
Jag tror inte att du nånsin kommer att göra nåt i hela ditt jävla liv.
För att…
-Lyssnar du på mig? -Sätt dig i den jävla soffan!
Lyssnar du på mig? Gör du det?
Du är inget.
Hörde du det? Säg det. "Inget."
Inget.
Hördu! Åh, jävlar!
Fan.
-Fan! -Nej!
Vad ska vi göra?
Fan!
Nej!
-Fan! -Okej. Herregud!
-Det är inte sant. -Stanna kvar.
-Det kan inte vara sant. -Herregud, nej! Gör nåt!
-Vad då? -Inte vet jag! Bara hjälp mig! Snälla!
Kom igen! För helvete!
Varför springer man rakt igenom en glasdörr?
-Snälla! Hjälp mig, då! -Vad fan vill du att jag ska göra?
Fan!
Killen är ju död.
Det var en olycka.
Det var hemskt.
Och jag vet att det tynger dig. Det tynger oss alla.
Men det är en stor skillnad…
Mellan vad som just hände och vad du tror du måste göra nu.
Gå inte över den gränsen.
Jag kan få hit nån direkt som hanterar såna här saker.
Jag kan lösa såna här saker. Jag ringer nån direkt.
-Låt mig ringa nån. -Du. Se på mig.
Se på mig.
Du är en god människa.
Jag vet att du är en god människa.
Det finns ett steg du inte har tagit än. Gör du det blir du aldrig densamma.
Tro mig.
Du är ingen mördare.
Pengarna har kommit.
Vad gör du?
Du får hämta dem.
Älskling.
Är du okej där inne?
Hallå?
Vi tar oss ur det här.
Och sen åker vi vart du vill, älskling.
Vi börjar om.
Vi kan åka till vingården och förnya våra vigsellöften. Vad sägs om det?
Låter det trevligt?
Allt kommer att ordna sig.
Hallå?
Ska du inte säga nåt?
Adjö.
Det var en ros.
Ursäkta, vad sa du?
Min tatuering.
Det var en ros.
Och jag tyckte om den.
Det skiter jag i.
Hördu!
Du hade rätt.
Jag ville veta hur det skulle kännas att vara du, så jag kom hit.
Sen dök ni upp.
Innerst inne ville jag verkligen att du skulle vara god,
för då skulle allt kanske verka vettigt.
Livet skulle kanske kännas mer rättvist, men sen träffade jag dig.
Den riktiga du. Och du är så vedervärdig.
Jag mår illa.
Och inget känns rättvist.
Du har allt, och jag har inget!
Du är åtminstone ensam. Det kan jag njuta av.
Eller hur? Jag kan ha medlidande med dig.
Du kommer alltid att vara ensam.
För jag vet en sak som du inte vet.
Hon har p-piller i handväskan.
Älskling?
Älskling, är allt okej?
Vad fan var det där?
Vad hände alldeles nyss?
Hördu!
Älskling?
Hördu!
Är du okej?
Vad hände?
Hördu! Älskling!
Dödade du honom nyss?
Du bara dödade honom.
Eller hur?
Herrejävlar, älskling!
Herregud! Han är fanimej död!
Herregud. Släpp loss mig!
Älskling, vad håller du på med? Vad i helvete håller du på med?
Släpp loss mig! Kom igen! Vad i helvete!
Ska du skjuta mig nu?
Undertexter: Mats Nilsson