Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Ходімо?
Дивися під ноги.
Я й забула, яке це розкішне місце.
Дивися, як воно гарно виглядає.
Куди поділися всі бісові квіти?
Що?
Я сказав Ейпріл купити цілу купу квітів.
-А я не бачу жодної клятої квітки. -Все гаразд. Виглядає гарно.
Ні, це не зовсім те, чого я хотів.
Що ти…
-Накричиш на Ейпріл потім. -Ні!
-Люба. -Ні.
Зніми цей одяг.
Ні, спочатку розпакуй речі. Будь ласка.
-Спершу розпакуй. -Чому?
Тому що я класна, і я краще у спальні, ніж у вітальні, і ні…
Хочеш глянути, чи заповнили холодильник?
Так, я перевіряю.
Я розпакую валізи.
Я не бачу сенсу мати помічника.
Тут є прострочене молоко.
Чудово. І відкритий апельсиновий сік.
Ти не казав Ейпріл, що ми приїдемо?
Люба, я вважав, що ми домовилися не кричати один одному через весь будинок!
Авжеж.
Гаразд. Це означає, що нам самим треба піти…
Тут немає їжі?
Люба! Агов!
Люба!
Ти не відповідаєш мені, бо я зараз кричу,
чи ти мене не чуєш? Чорт забирай!
Сідайте на диван.
Я не жартую.
Гаразд, але спочатку відпустите дружину?
Я відпущу її, коли ви сядете на диван!
Це не переговори. Сідайте.
-Гаразд. -Я не хочу її скривдити.
Сідайте.
-Я саджуся. -Добре. Тепер ви сідайте.
Не там. Сідайте ось там.
Ви теж зі мною не жартуватимете. Ми розуміємо один одного? Так чи ні?
Говоріть зі мною. Чим я можу вам допомогти?
Гроші? Ви цього хочете?
Я їх дістану. Ви ж нікого не хочете скривдити?
Ви не той, хто комусь зашкодить.
Ви вже знаєте, який я?
Справді?
Я не це кажу. Чого хочете? Дозвольте допомогти.
Що ви робите? Гей!
Агов, що ви робите?
-Прошу, не… у нас є гроші. -Я намагаюся співпрацювати.
-Ніхто не знає…
Я зв'яжу вам ноги, і ви не ворухнетеся.
Не потрібно зв'язувати. Ми не ворухнемося.
-Ви працювали у мене? Через це? -Не всі працюють на вас.
Обов'язково так туго?
Прошу, ви вже перекрили мені кровообіг.
-Добре. -Агов! Витягніть руку з кишені.
Дайте телефон. Ви обидва. Покладіть його на стіл. Витягуйте.
Кладіть на стіл. Ви також. Витягуйте телефон. На стіл.
-Так, гаразд. -Добре.
-Це ваш єдиний телефон? -Так, це мій єдиний телефон.
Так?
-Ви впевнені? Може, варто перевірити. -Гаразд.
Ось так.
Молодці. Зараз перевірю її сумочку.
Бачите, що ви накоїли?
-Вам не варто цього робити. -Так, було не варто. Зараз треба.
Як ви її відкриваєте?
Як це відкрити? Тут якась хитрість?
-Ні! -Там довбана застібка.
Зрозумів.
Гаразд. Вам явно… потрібні гроші. Так?
Я хочу дати вам гроші, гаразд?
У мене десь тут приховано трохи готівки.
Вірно. Для надзвичайних ситуацій.
Так, для надзвичайних. Ми тут ніколи не буваємо,
тож потрібна хвилинка, щоб я пригадав,
де можуть бути ці гроші,
але я дістану їх і ви заберетеся звідси.
Я знайшов ваш годинник, ваш «Ролекс».
Так, я це бачу.
Я знайшов гроші в книжці з кишенею.
-Має бути ще. -У нас є більше.
Якщо є щось інше, воно має бути в офісі.
Чи можу я підвестися і відвести вас до офісу?
Повільно.
-З тобою все гаразд? -З нею все добре.
Гаразд, можете відпустити. Ідіть.
Якщо ворухнетеся, я вас почую.
Вона не ворухнеться.
Усе буде добре. Одну хвилинку.
Я знаю, що ми десь зробили таємний відсік.
-Агов! Не думайте щось утнути. -Ні.
Я намагаюся дістати вам гроші.
Ви, здається, знаєте, хто я, так?
Як ви хочете, щоб я до вас звертався, пане?
Чим швидше ми виберемося, тим краще.
Гей, погляньте на мене.
Я запитаю. Ви скажете мені правду.
У цьому будинку є зброя?
Ні.
-Це все? Ще щось? -Ні.
Бачите?
Дайте сюди.
Уперед!
Десь п'ять тисяч.
Отже, з моїм «Ролексом»,
грошима, які ви знайшли в офісі, і цим,
я можу сказати, що ранок пройшов успішно у моєму будинку.
Все інше або завелике, або легко відстежити.
Ось і все.
Так, і наші телефони у вас. Стаціонарного немає.
Ні стаціонарних, ні камер спостереження.
Поблизу нема сусідів. Ми їх навіть не знаємо.
Вас ніби ніколи тут не було.
Ніби ми зайшли. І чогось вже бракувало.
Цього недостатньо, щоб подати заяву в поліцію.
Руки за спину.
Ні.
Нахиліться вперед і покладіть руки за спину!
-Йдіть! -Ви не чули, що я казав?
Так, я чув усе, що ви казали.
Я не залишу вас робити що завгодно, щойно я вийду.
Ви вийдете, ми забудемо про вас.
-Я хочу дати собі фору. -Ніхто не знає, що ми тут.
Я вам не вірю.
Трясця!
-Гаразд, що тепер? -Просто йдіть.
У якомусь напрямку?
Так, праворуч. Сюди.
То який у нас план?
Наш план — заткнути вашу пельку.
Ідіть. Прямо.
Це зовсім не план.
Ні, ось тут.
Відчиніть двері. Зайдіть всередину.
Що?
Ви справді закриєте нас у сауні?
Це ваш план?
Замкнути нас у сауні на декілька днів без їжі і води?
Не кілька днів, ясно? Я заблокую двері.
Це займе трохи часу, але ви вийдете.
Це єдине, що спрацює для нас.
Ні, я не в настрої для сауни.
Вона буде вимкнена. Заходьте.
Ні, вам доведеться придумати щось інше.
Я не хочу бити вас перед дружиною.
Добре, люба.
Ви не знатимете, коли я піду.
Раджу зачекати годину, перш ніж спробувати вийти.
Знаєш, друже. Ти не розумієш, що я намагався сказати.
Ніхто не знає, що ми тут!
Я мав виступити на CES з доповіддю на цих вихідних,
але я відмовився в останню хвилину, ясно?
Я відмовився, щоб здивувати її!
Я зрушив гори, щоб змінити графік заради неї, гаразд?
-А потім ти з'явився! Що? -Заради нас.
-Заради нас! Так! Я це і сказав!
Я з радістю це зробив, щоб ми могли побути наодинці.
Насолоджуйтеся часом наодинці.
Я його вб'ю, трясця. Я…
Я його… Прокляття!
Агов!
Гей! Прокляття!
Не думаю, що в нього був пістолет.
Добре.
Прокляття!
Добре.
-Швидше, давай! -Чекай!
Гей!
Агов, зупиніться!
Чорт.
Стій!
Чорт.
-Відвали! Годі! -Я тебе дістану! Годі!
-Стій! -Якого біса?
Я виграв. У піймав тебе. Зупинися. Не змушуй нас бігти.
Куди б ти не побіг, я наздожену. Годі.
Ні. Стій! Не вставай.
Я не жартую! Поверни її сюди!
-Він у мене! -Люба!
Повертайся негайно!
Люба!
У мене ваш пістолет!
Чия це камера?
Звідки мені це знати?
Ти впевнений, що побачив саме камеру?
-Впевнений? Так, це камера. -Чи маленька…
-До чого вона під'єднана? -Гадки не маю.
І тобі теж відомо, коли щось записано в цифровому вигляді,
якщо так і було, воно десь там.
Нічого вже не вдієш. Це не так, як у магазинах,
де можна увійти із заднього входу і вирвати жорсткий диск.
Для тебе всі ідіоти, так?
Ні, не всі.
Ти мені збрехав.
Я не брешу.
На нашій території немає камер спостереження.
Справді? Як не було зброї?
До речі, може, встановимо основні правила щодо зброї?
Що це означає?
Я гадки не маю, скільки ти користувався зброю.
Але якщо направлятимеш на когось із нас, то краще на мене, добре?
Я ще ні на кого не направляв.
Знаю. Я лише кажу, що ми знаємо, що в тебе пістолет.
Ми нікуди не підемо.
І щоб уникнути якоїсь клятої…
необачності…
постав на запобіжник.
Він на запобіжнику.
-Бачиш? -Добре.
-Нічого випадкового. -Чудово, але питання залишається.
Що ти хочеш, щоб я зробив?
Та сама ситуація, хлопці.
Не та сама ситуація.
Ні, якщо моє обличчя там, і якщо я маю ховатися від цього.
Гадаєш, п'яти штук вистачить?
Змінилася лише необхідна сума, так?
Я маю рацію?
Ми всі троє маємо знайти вихід з цього.
Все залежить від того, скільки і як скоро.
То скільки?
Для чого? Зникнути?
Почати нове життя? Схоже, це потрібно, тож…
Знаєте,
сто п'ятдесят тисяч доларів.
Що тут, у біса, смішного? Сто п'ятдесят тисяч?
Сто п'ятдесят тисяч.
Гадаєш, цього досить?
Мабуть, ти захочеш більшого.
Якщо ти хочеш якоїсь задовільної якості життя, то так.
Щось мені підказує,
можливо, у нас з тобою дуже різне уявлення про якість життя.
Цілком у цьому впевнений, але я не думаю, що 150 000 вистачить.
Вони швидко розійдуться.
Тоді подвой їх. Триста тисяч.
Люба, де був цей переговірник, коли ми готували шлюбну угоду?
Хай там як.
На мою думку, цього все одно недостатньо.
Чудово. Тоді додамо нуль.
Три мільйони.
Над чим ти смієшся?
Ну, тепер ти просто… звучиш безглуздо.
Перепрошую.
Хіба ти не вартий кілька мільярдів доларів чи щось таке?
Скільки б я, за чутками, не коштував, що насправді набагато більше,
це не означає, що я можу взяти маленький червоний телефон
і зняти скільки хочу грошей, коли захочу.
Це не так працює. А ще, якщо я попрошу три мільйони доларів,
можливо, спрацює кілька сигналів тривоги,
що не зовсім те, чого ти хочеш, вірно?
Добре! Скільки максимально ти можеш отримати?
Яким буде максимум?
Тобі не потрібен максимум.
Мені потрібен… максимум! Який він?
Я тут один, хто був у кімнаті,
у якій більше мільйона доларів.
Є певні обмеження з такими грошима.
Не лише сума, але скільки важать ці гроші?
Скільки я фізично можу нести?
Ти хоч уявляєш, скільки важать три мільйони?
Скільки?
Я не знаю точної ваги. Справа не в цьому.
А в тому, що треба думати, скільки може влізти в одну…
Просто скажи суму.
Гаразд? Просто скажи… Яка?
Яка кількість?
Хлопці, мені треба в туалет.
Що?
Я чекала, скільки могла.
І як ми це зробимо?
Ей, зачекай.
Штора залишиться відкритою.
Чекай. Що? Я так не можу.
-У чому проблема? -Приватність?
Гаразд, є інший варіант.
Вибираєш куточок у вітальні і робиш свої справи. Мені однаково.
Спокусливо.
Гаразд.
Зрозумів.
Так.
То чому я?
Окрім очевидної причини, чому ти націлився на мій будинок?
Чим менше знаємо один про одного, тим краще, так?
Мені це не здається випадковим.
Здається, ти знав, що камер спостереження не буде,
і очікував, що нас тут не буде.
Належна обачність з твого боку.
Набагато краще.
Чотириста п'ятдесят тисяч.
Давай округлимо.
Рівно 500.
Це здається правильним.
-Ми можемо це зробити, але проблема… -Так, пам'ятаю.
Якщо у мене будуть труднощі із зайвими 50, залишу їх у вашому басейні.
Півмільйона доларів.
Ходімо, дістанемо тобі твої гроші.
Працює!
Агов! Залишайся там, де я тебе бачу.
-Ні. Ей! Лише аудіо. -Ти про що?
Щоразу, коли я дзвоню через комп'ютер, завжди з відео.
Мені байдуже. Не цього разу.
Ти комусь колись дзвонив для екстреної доставки 500 тисяч?
Так, минулого тижня.
Слухай. Я можу дістати тобі гроші.
Але це вимагає трохи клятої витонченості.
Якщо я попрошу помічницю відправити стільки готівки,
і не робитиму це обличчям до обличчя, це може здатися трохи підозрілим.
-Я буду стояти ось тут. -Ідеально.
І якщо ти хоча б моргнеш так, що мені здасться підозрілим,
у нас буде проблема.
Ніякого чухання носа чи кодових слів.
Гаразд, Мете Гельме, зрозумів.
Хто ще такий Мет Гельм?
Дін Мартін.
«Поговоримо про пастку». Не бачив цього?
Зосередься на тому, що ми… на цьому.
Не зважай.
-Ейпріл. -Гей! Я не очікувала тебе почути.
-Як там з квітами? -Навіть не починай про квіти.
Гаразд.
У мене ситуація,
яку треба вирішувати швидко і обережно, добре?
Добре.
Мені треба доставити 500 000 доларів готівкою сюди.
П'ятсот тисяч доларів. Добре.
Деббі повернулася.
Чекай, що? Навіть з угодою про нерозголошення?
Гаразд, замовкни. Моя дружина тут.
Це все, що я можу сказати, але як швидко ти зможеш їх відправити?
Що ж, це буде завтра.
-Завтра? -Так.
-Сьогодні ти не зможеш? -Я не знаю, як.
Звідки ти знаєш, що не можеш сьогодні?
Зараз вже 3:30. Поки я зберу всі документи, банк навіть…
Гаразд! Прокляття! Завтра.
-О котрій завтра? -Завтра ввечері.
Скажімо, завтра після обіду, гаразд?
Гаразд, я все зроблю.
Я хочу 400 000 сотнями, решта — двадцятками, в одній сумці.
Можна тією самою ПО, що й минулого разу.
Нехай залишить їх за воротами, добре?
Надішли підтвердження завтра до полудня.
Гаразд, ти мені якось даси знати, що ти хоча б щось почула, що я казав?
-Так. Я цим займаюся. -Зроби це, Ейпріл. Трясця!
Деббі, так?
Ти класний актор.
Ти мене навіть не знаєш.
Іди в дупу.
Ніяких ножів.
Ми повинні вести світську бесіду?
Ви могли б поговорити між собою.
-Ви не звикли це робити? -Не під дулом пістолета, ні.
Ми ж не можемо запитати ваше ім'я.
Або звідки ви, чим заробляєте чи заробляли на життя.
І на вулиці сонячно, тому про погоду не поговориш.
Хобі і улюблений колір, мабуть, про це безпечно.
Про нього я багато читав.
Але ти загадка. Так чому б тобі не почати?
-Мій улюблений колір — чорний. -Я бачу.
Що за татуювання, яке видаляєш на нозі?
Може, ти припиниш дивитися на ноги моєї дружини?
Немає значення.
Тату не має значення?
Одне з найпотворніших тату, що я бачив.
Так, знаю. Ти це чітко пояснив.
Ой.
Продовжуймо цю тему.
Як ви познайомилися?
Любий.
Ми зустрілися на зборі коштів.
-Муковісцидоз. -М'язова дистрофія.
Коли я була помічницею.
Зрозумів.
Ти була його помічницею.
Ні, не його помічницею. Шлях більшості людей.
Якщо, звісно, ви не сколотили статок чи не грабуєте людей у їхніх будинках.
Або працюєте на чоловіка.
Я працюю з ним.
Гаразд? Я очолюю наш фонд, робота, для якої маю високу кваліфікацію,
працюючи ще до коледжу у некомерційних організаціях.
Напевно, це дуже схоже,
але тепер є всі ці гроші, щоб погратися.
Я ні з чим не граюся. Це не гра, ясно?
Не те щоб я виправдовувала своє резюме,
але тепер я відповідаю за будівництво шкіл і лікарень…
Ти якраз виправдовуєш.
Можеш намагатися принизити те, що я роблю.
Результати говорять самі за себе.
Можеш засумніватися в моїх мотивах,
але я знаю, що робитиму наступні чотири або п'ять років.
Це не зовсім так.
Ти займешся консультацією, коли в нас з'явиться дитина.
Так, люба?
Вірно, план такий.
Я чи якась із моїх компаній зробили щось,
що образило чи скривдило тебе особисто?
Здається, ти мене ненавидиш.
Я не розумію. Як люди можуть так на мене сердитися?
Це як сердитися на годинник.
Якщо ти сердишся, справа в тобі. Не в годиннику.
Я маю вибачитися,
що написав алгоритм, який був неминучим.
І який рятує компанії і збагачує життя сотень співробітників.
Я щось смішне сказав?
Так, чути, як ти говориш про збагачення життя людей — смішно.
Хіба я цього не роблю?
Знаєш, це дійсно елементарно.
Роздута товста компанія загинула, всі втратили робочі місця,
або більш компактна і ефективна версія тієї ж компанії виживе,
залишаться робочі місця.
Принаймні
я допомагаю людям знайти більш стабільну кар'єру.
Але ти, однак,
ти тут з єдиною метою — збагатити себе.
Ти уявлення не маєш, для чого я тут,
або навіть якщо ці гроші лише для мене.
Для тебе це не має значення.
Гроші, які можуть змінити життя якоїсь іншої людини.
Сумніваюся, що ти віддаси все бідним.
-Гей, що це таке? -А на що це схоже?
Це сад дзен.
Він як ті маленькі, які бачив на столах у людей, але великий.
Минулого разу…
у мене виникла ідея зробити паркан як пана Міяґі, огородити.
Пам'ятаєш?
Я досі не знаю, що це означає.
Паркан у стилі пана Міяґі.
Гаразд, хлопці. Що далі на порядку денному?
Яке ще лайно ви тут не використовуєте?
Молодець.
Тобі потрібно зблизитися. Сподобайся йому.
-Що? Що ти… -Ми не знаємо цього хлопця.
Ми не знаємо, що він хоче зробити, коли отримає гроші.
Тож, тобі потрібно зблизитися. Роби все, що потрібно, добре?
Я роби все, що потрібно. Ось і все.
Ти зможеш.
Гаразд, у когось із вас є вподобання?
Я досі не розумію, чому нас потрібно розділити.
Так, як я вже казав…
для мого спокою.
То чому б тобі не піти і обрати?
Люба, у тебе є вподобання?
Мені байдуже.
Чому б тобі не взяти ось цю?
Ніхто з нас все одно не спатиме.
Пам'ятай, я буду тут всю ніч.
Гаразд?
Так.
Двері будуть відчинені.
-Вимкнути світло? -Якщо це тобі допоможе.
Не можу заснути.
Добре.
Це буде довга ніч.
Так.
А потім дуже довгий день.
Єдина людина, яку я знаю, яка може заснути під час викрадення.
Мабуть, це один з цих моментів, коли «якщо не смієшся, то плачеш».
Ти не проти?
Ні, я не проти.
Завтра твоє життя дуже зміниться.
Моє життя дуже змінилося, щойно ви увійшли в парадні двері.
Я теж майже пішов.
Я збирався йти.
Не стримався.
Що ти робитимеш?
Зрештою, коли все змінилося, я не проти.
-Я розумію. -Справді?
Так, кожен відчуває таке, хоча б раз чи двічі в житті.
А ти?
Були часи, коли я не знала, що хотіла робити з собою,
як усі інші.
Тоді ти знайшла своє призначення з ним?
Ми з ним знайшли його разом.
Ідеальна картина.
Це чудово. Він сказав, що ви намагаєтеся завести дитину?
-Так. -Вітаю.
Таке виводить відносини на абсолютно новий рівень.
Мабуть, це складно, якщо одна людина дуже хоче йти далі,
а інша не зовсім готова, так?
Хоча це не моя справа.
Ні.
Це зовсім не моя справа.
Як ми й казали, ідеальна картина.
А ти?
Ти казав, ми не знаємо, чи гроші лише для тебе.
Ти питаєш, чи в мене є дівчина?
Або хтось ще.
Ти не повинен відповідати, звичайно.
Так, я не збираюся.
Хочеш?
Це багато для тебе.
Грошей, які отримаєш.
Це багато для будь-кого.
Має бути.
Те, як він так швидко зібрав стільки готівки.
Він сказав, що це для іншої Деббі, так?
Знаєш що? До біса.
Я візьму одну.
Достатньо.
Дякую.
Я маю бути такою вдячною.
І просто сприймати все як належне,
бо поглянь на моє життя
і те хороше, що я можу зробити.
Але насправді я…
сумую за колишнім життям.
Я сумую за друзями і тим, щоб почувати себе звичайною.
-Гаразд, вибач. Це… -І…
Я впевнений, ти хороша людина, але ти не якась жертва.
Ти просто людина, яка уклала угоду.
Ти ж це знаєш? Ти така, як усі інші.
Я знала, що одружуюся не лише з ним.
Я пам'ятаю, як в день мого весілля
всі просто чекали.
А я стояла витріщившись на свої ноги.
І якби я пішла вперед, якби пішла до вівтаря,
мені було б відомо, що станеться в наступні 30 чи 40 років.
Я знала.
Якби відступила, якби не пішла до вівтаря,
я б не знала, чого очікувати.
Але це був би мій.
Тільки мій вибір.
Може, востаннє.
Я пішла вперед.
Але якщо чесно, я…
я була невпевнена, поки не зробила перший крок.
Ну?
Воно того варте?
Запитай мене ще раз через 30 чи 40 років.
Гаразд, що ж…
Мені треба поспати.
Добраніч.
Дякую.
Я буду ще Криваву Мері. Дякую.
Не з тієї ноги підвелася?
А можна було інакше?
І яка це була компанія?
Ти не можеш втриматися?
Тебе визнали зайвим.
І відпустили.
Ось і все, так?
-Можеш сказати. -Я знаю, що ти намагаєшся зробити.
Просто припини.
Я тобі дещо винен, так?
Якщо в тебе є борги, то багатьом людям, не лише мені.
Через твоє математичне рівняння робочі місця людей умить зникають.
-Немає навіть часу підготуватися. -До чого саме підготуватися?
Спитай шахтарів, чи готові вони до чистої енергії.
З'явився новий модний менталітет,
знаєш, наче… «я існую».
«Отже, ви мені винні».
Тобі це відомо?
Саме тому ми живемо
в світі, в якому повно клятих ледачих нероб і нахлібників.
Вони надто зайняті сидінням і ниттям…
що коли вони стикаються з перешкодою, то…
Здається, ось і все.
Але я усвідомив цю можливість.
І кожного клятого разу я щось робив.
Я нікого ні про що не просив…
і не брав нічого, що не моє!
Не кожен, кому потрібна допомога, нахлібник.
Люба, я не мав на увазі тебе або твою благодійність.
Це не був особистий напад.
Це особисте.
Мені потрібна була допомога, ясно?
І ти сплатив мої студентські позики.
Я теж нахлібник?
Ні.
Ні, бо ти так не думаєш, чи не так?
Чи не так?
Що це, в біса, таке?
Замовкніть усі. Не кажіть ні слова.
Це клятий садівник.
Гаразд, підімо в офіс.
Негайно йдіть в клятий офіс!
Іди. Рухайся!
Іди. До самого кінця.
Ви не казали, що приїде садівник.
-Ми не знали. -Тоді що він тут робить?
Не знаю. Ми не займаємося такими речами.
Він іде.
Просто всі стуліть пельки, гаразд?
Він так і буде стукати. Він бачить нашу машину.
Просто… даси йому можливість виснажитися?
-Мені відповісти? -Так, позбудься його.
-З усім самому розбиратися. -Агов.
Ми ось так близько. Не зіпсуй нам все.
Гаразд?
Вітаю, пане. Вибачте, що турбую. Я бачив, що ви тут.
Так, ми тут. Чим я можу допомогти?
Оскільки ви не завжди вдома,
я хотів подякувати вам особисто.
Будь ласка.
Дуже приємно працювати у такому прекрасному маєтку,
і я хотів сказати вам і вашій дружині, ґрасіас.
Ви надто добрий і я радий знайомству.
-Ґрасіас. Я передам. -Я не хотів вас турбувати.
Так, дякую, пане.
-Будь ласка. -Замовкни.
Йдіть до спальні. Ви обидва, в спальню.
Як довго цей хлопець ще тут буде?
Поки він не закінчить, гадаю.
Трясця!
Здається, він мене бачив.
Знову привіт.
-Вибачте, що турбую вас знову, пане. -Зовсім ні. Пам'ятаєте мою дружину.
-Звісно. Сеньйора. -Як ви?
А це її кузен. Він щойно прилетів з Портофіно.
-Добре, що у вас тут сім'я. -Так, це найголовніше.
Сеньйор, поки ви тут, я хочу вам дещо показати.
Це займе лише хвилину.
-Знаєте, що? -Ні, може, підемо всі?
-Гаразд. -Ходімо.
Чим більше, тим краще. За мною. Сюди.
То на що ми дивимося?
Я покажу вам, за рогом.
Ваша поїздка, мабуть, була приємна, бо погода була така гарна.
-Це була чудова… -Ей, знаєте що, хлопці?
Ми поставили їжу в духовку. Треба повертатися.
Це зачекає. Що ти хотів показати?
Я не знаю, чи можете це побачити, але я спроектував,
побудував, поставив ці клумби.
На це пішло 18 тижнів, але, гадаю, воно було того варте.
А далі, я уявляв, з вашого дозволу, ось тут,
чудовий великий дуб, прямо посередині.
Я зробив простий ескіз, щоб показати вам моє бачення.
Потрібен деякий час, щоб він виріс, звісно,
але я подумав, що це те, чим не лише ви можете насолоджуватися,
але й ваші діти і онуки.
Так. Праправнуки. Отакої!
Це… Отакої!
Думаю, саме тому я намалював своїх дітей тут, біля дерева.
-Мій хлопчик і дівчинка. -Я бачу.
Я показав це людині, яка робить ландшафт, але, знаєте…
Отже, ви кажете, що спроектували і побудували ви все це самостійно?
-Так, сеньйор. -Ого.
Мій друже, мушу сказати, що це вражає.
Дякую, пане.
-Гарна робота. -Дуже гарно.
Якщо вам подобається, може, підпишете.
-Час зайти всередину. -Дерево…
-Їжа готова, любий. Я дуже голодна. -Ей, негайно!
-Посередині… -Дякую.
Нам треба зайти.
Є ще дещо, що я можу вам показати.
Доведеться зробити це пізніше.
-Дякую. Вибачте. -Це займе лише хвилину.
Вибачте.
Ти міг би чогось навчитися у цього хлопця.
Він проявляє ініціативу.
Він пишається тим, що робить, і робить це з посмішкою на обличчі.
Уяви собі це.
Він пробивний хлопець. Він не чекає дозволу.
Агов.
Агов, друже.
Залишилося ще десь вісім годин.
Може, нам пограти в якісь настільні ігри, або в шаради, або…
Агов, ти мене слухаєш, друже?
Ти чуєш, що я кажу?
То що нам робити протягом наступних восьми годин?
Перепрошую. Можна вас на хвилинку?
Стій!
Я не можу дозволити.
ТЕЛЕФОНУЙТЕ 911
Прокляття!
Лайно!
Це твоя провина.
Не моя. Це на твоїй совісті.
Ти приникаєш в мій дім, і це чомусь моя провина.
-Ти це маєш на увазі? -Навіщо ти це зробив?
Я не знаю. Він тут не живе.
Ми його не знаємо.
Я втомився від його обличчя. У нього стільки яскравих ідей.
Може, він вирішить прив'язати нас до клятого апельсинового дерева.
-Ми не знаємо, що він… -Я би пішов!
Я йому не вірю.
Але мій головний пріоритет — моя дружина.
«Головний пріоритет?»
Ти зробив те, що поставило під загрозу мене, його і його.
-Ти зробив вибір за нас усіх. -Гаразд.
Що ти пропонуєш? Щоб за секунду, що в мене була
для написання записки, я нахилився і порадився з тобою?
Ні, бо ти ніколи не залучав мене в прийняття рішення.
Чим це відрізняється?
Отже, знову про це. Я просто шматок лайна, так?
Я шматок лайна.
Я просто шматок лайна.
Я розраховано ризикую, щоб захистити нас.
Так, і як тобі це допомогло?
Якого біса тут відбувається?
Просто тримайся, добре? Це закінчиться за кілька годин.
Що буде через кілька годин?
Забере багато моїх грошей.
Мені дуже шкода.
Чому ми вдаємо, що цей хлопець — справжня загроза?
Я зараз піду.
Гей, ні! Сядь на диван.
Гей, ми всі втомилися. Я зараз ставлюся до тебе добре. Сідай.
Що це, справді?
Хочеш бути мною? У цьому справа?
Скажу тобі, це не те, чим здається на перший погляд.
Спробуй бути багатим білим хлопцем.
Усі завжди думають, що це, мабуть, дуже приємно.
Ти так думаєш, так?
Але ти не уявляєш, з чим я маю справу щодня.
На моїй спині завжди є бісова мішень,
і нескінчена купа людей просто чекає, коли я зазнаю невдачі.
Це відстій!
Це страшенно жалюгідно.
І ти такий, так? Ти жалюгідний.
-Дай йому спокій. -Що?
-Дай йому спокій. -Дати спокій?
Цьому хлопцю?
Я няньчився з ним останні 36 годин і допомагав йому грабувати мене.
Навіщо? Трясця, навіщо я це роблю? Годі!
Він просто хотів відчути, як це — мати трохи влади
в його безглуздому існуванні.
Я просто не вірю. Ти навіть не можеш зіграти це.
Дуже сумно. Тож…
-Я збираюся вийти за двері. -Сідай на бісів диван.
Я просто тобі не вірю.
Я не думаю, що ти це зробиш зараз.
Я не думаю, що ти зробиш взагалі щось у своєму клятому житті.
Бо…
-Ти слухаєш? -Сідай на клятий диван!
Ти слухаєш? Так?
Ти ніхто.
Ти чуєш? Скажи це, «Ніхто».
Ніхто.
Ой лишенько!
Трясця!
-Чорт! -Ні!
Що робитимемо?
Прокляття!
Ні!
-Чорт! -Гаразд. Боже мій.
-Це нереально. -Ні, залишайся.
-Це неправда. -Боже, ні! Зроби щось!
-Що? -Не знаю! Допоможи мені! Будь ласка!
Ну ж бо! Чорт забирай!
Навіщо тобі бігти крізь кляті скляні двері?
-Будь ласка! Допоможи мені! -Що ти хочеш, щоб я зробив?
Чорт!
Хлопець мертвий.
Те, що сталося — нещасний випадок.
Це була жахлива подія.
І я знаю, що ти відчуваєш всю тяжкість цього. Ми також.
Але є величезна різниця…
між тим, що сталося, і тим, що ти думаєш, що маєш зробити далі.
Прошу, не переходь межу.
Гаразд, я можу подзвонити тому, хто займається такими справами.
Я можу вирішити таку проблему. Я можу декому подзвонити.
-Дозволь декому подзвонити. -Гей.
Поглянь на мене.
Ти хороша людина.
Я знаю, що ти хороша людина.
Але є крок, якого ти ще не зробив.
І якщо ти це зробиш, ти вже ніколи не будеш колишнім.
Повір мені.
Ти не вбивця.
Гроші тут.
Що ти робиш?
Ти підеш.
Люба.
З тобою там все гаразд?
Агов.
Ми виберемося звідси.
А потім поїдемо, куди ти захочеш, люба.
Почнемо з початку.
Ми б могли піти на виноградник і поновити наші клятви. Як тобі?
Подобається?
Усе буде добре.
Агов.
Не відповіси?
Прощавайте.
Це була троянда.
Вибач. Що?
Моє тату.
Це троянда.
І мені подобалась.
Мені начхати.
Гей!
Ти мав рацію.
Я хотів відчути, як це — бути тобою, і тому прийшов сюди.
А потім з'явився ти.
І в глибині душі я дійсно хотів, щоб ти був хорошим,
бо тоді, принаймні, все це може мати сенс.
Життя здавалося б справедливішим,
і тоді я побачив тебе.
Справжнього тебе. І ти такий огидний.
Мене нудить.
І нічого не здається справедливим.
У тебе є все, а в мене нічого!
Але, принаймні, ти самотній. Це мене втішає.
Вірно?
Я можу тебе пожаліти.
Ти завжди будеш самотнім.
Бо я знаю дещо, чого ти не знаєш.
У неї в сумочці протизаплідні пігулки.
Люба.
Люба, все гаразд?
Що це було?
Агов!
Люба.
Гей!
Ти ціла?
Що сталося?
Гей! Люба!
Ти його щойно вбила?
Ти його вбила, трясця.
Хіба ні?
Чорт забирай, люба!
Боже мій! Він мертвий, хай йому грець!
Боже мій. Чорт забирай! Розв'яжи мене!
Люба, якого біса ти робиш?
Розв'яжи мене! Ну ж бо! Якого біса!
Ти що, мене застрелиш?
Переклад субтитрів: Василь Степанов