Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Spremna? -Čekaj! Da.
Fokusiraj se! -Fokusiraj, dobro.
Držim te. -Ne, da, drži me!
Hajde, koristi obe kočnice! -Hoću. Ne puštaj me! -Kreni! Lako je.
To je to! -Babak!
Voziš, idi!
Mogu ja ovo. Fokusiraj se!
Roja?
Roja!
Šta ti se desilo?
Prepala si me! Ustani!
Jesi li dobro? -Da.
BEZ NJE
Okupljam sve u foajeu za grupnu fotografiju.
Bilo bi lepo da je ovde na moj poslednji dan. -Da.
Ne zaboravi ih zalivaš dva puta nedeljno! -Da, gospođo. Šta još?
Jesi li zvala Arašovu mamu? -Jesam.
Ništa?
Dođavola!
Jako ćeš mi nedostajati. -I Vi meni.
U redu, hajde da se slikamo!
Obećajte, neko će ubaciti Araša na sliku u fotošopu!
- Može ovde? - Spremni? Jedan, dva, tri!
Ne želim više da se prepirem oko toga.
Već sam pristala da odem,
nema smisla govoriti da to nikad nisam htela.
Plaši se da ćeš uraditi nešto glupo pre puta.
Baš čudno da to kažeš, jer mi dođe da otkažem sve.
Stvarno? -Naravno da ne!
Pakujemo sve, zar ne?
Znam da se samo napola šališ. Babak zna sa kim ima posla.
Poludeo je kad sam izgubila pasoš. Skoro je dobio srčani udar!
Kako ste?
"Kako se zoveš?"
Kako se zoveš?
"Čime se baviš?"
Gospođice?
Jeste li dobro?
Gospođice?
Da li Vam je bolje?
Popijte malo!
Gospođice!
Da li me čujete?
Čujete li me?
Dignite prst!
Opet ga prislonite!
Šta nije u redu? Ne znam. Možete li Vi da probate? -Ja? -Da, Vi.
Sad radi. Gđa Roja Pakrou, rođena 1984. u Teheranu.
Tako je.
Možete li Vi da pokušate ponovo?
Kaže da nije u sistemu. Čudno.
Karimi. -Da?
Proveri nestale osobe u poslednjih nekoliko dana! -Da, gospodine.
Živite li u Teheranu ili ste došli ovamo iz nekog drugog grada?
Imate li oca, majku, brata ili sestru ili rođake?
Gospođo, slikaćemo je i napisati izveštaj.
Ako neko dođe da je traži, naći će je.
Majka ti je prelepa. Gde je to?
To je naš vrtić. Ovo je moja mama Hanije.
Nedostaje li ti mama?
Uskoro će se vratiti. Ne brini, dušo!
Amirali, ne gnjavi gospođu!
Imate divnog sina. -Hvala Vam.
Ne brinite! Uskoro će naći vašu ženu. -Hvala.
Slušaj, moram da idem! Ostani ovde, tvoja porodica će doći po tebe.
Ne brini, u redu?
Niz stepenice! Brže!
Začepi!
Pustite me!
Dođi!
Ne znam zašto sam mislila da znamo imena.
Ja sam Roja.
Imali smo kolegu u organizaciji koji nije pamtio imena, sve je zvao Ziba.
"Ziba, jesi li proverila račune? Ziba, gde da pošaljem paket?
"Ziba, jesi li videla Zibu? Reci joj da je Ziba traži."
Za sada ćemo te zvati Ziba, može?
Piši!
Napiši sve čega se sećaš!
Ime, adresu, bilo šta.
Nema veze.
Pogledaj ovamo!
Reći ću celom svetu da si ovde.
Jesi li umorna?
Želiš li da odspavaš?
Znači, svi mi činimo samo 5% svemira?
Čak je i delić od 5% previše za tebe! -Ćuti!
Araš, možemo li videti tamnu materiju sa tim? -Ne, ovo je beskorisno.
Možeš da vidiš samo Mesec, Veneru i neke zgodne devojke u kraju.
Ali namestiću da vidite Mesec. Bićete zapanjene!
Kad vidite kako sija...
Neverovatno!
Zaboraviš da samo odbija Sunčevu svetlost.
Kao da su sipali fosfor u njega.
Roja?
Roja, dušo!
Zašto spavaš ovde? -Ćao.
Koliko je sati? -Rano je. Zašto spavaš ovde?
Čitala sam i zaspala.
- Jesi li dobro? -Jesam. - Je li ti let dobro prošao?
Idi u krevet! Moram da se istuširam i idem na posao.
Babak! -Da?
Ne idi u sobu! -Zašto?
Imamo gošću. -Leili? -Ne.
Ispričaću ti. To je duga priča.
Već si ustala?
Zdravo.
Ja sam Babak, Rojin muž.
Tražila sam da objave njenu fotografiju. Danas ćemo znati.
Ali ne poznajemo je. Nahrani je i neka ide!
Ali kuda? -Ne znam, Roja.
Uskoro odlazimo iz Irana i mnogo toga mi je na pameti.
Ne možemo imati gošću.
Da sam bio tu sinoć, ne bih ti dao da je dovedeš u kuću. To je neznanka.
Otići će danas. Sažalila sam se nad njom.
Jadnica je samo stajala i drhtala na kiši.
I zabrinuta sam.
Šta ako je pobegla, a porodica dođe i napravi scenu?
Reći ću Leili da joj nađe smeštaj i poslaćemo je tamo. U redu?
Samo da ne bude kao prošli put.
- I tada sam htela nekome da pomognem. - I tada? Dakle, ovo je drugi put?
Dobro, oteraću je.
Ne budi takva! Pogledaj me!
Dobro, čekaćemo. Ako upali, super!
Ako ne, moraš je odvesti u policiju ili gdegod.
Recite mi kako Vam izgleda ćerka.
Ne, gospođo, uopšte nije debela.
A nije ni tamnoputa.
Zar niste videli fotografiju?
Naravno, nema problema.
Ali fotografija koju ste mi poslali uopšte ne liči na nju.
Da, hvala.
Kako je? -Ovo je dobar instrument.
Prigušivač ne radi kako treba, ali generalno je dobar.
- Koliko dugo ga imate? - Petnaestak godina.
Sto sedamdeset miliona tomana je previše, mogu ponuditi samo 130.
To je premalo!
Možda mogu ići do 135. Razmislite i javite mi!
Ima najviše dvadeset i nešto godina.
Gospođo, zašto bih Vam dala adresu?
Da. Naravno.
Pošaljite mi fotografiju sestre!
Molim Vas.
Izludeće me!
Stalno zovu i pitaju da li je neko njihov ko je nestao ovde.
Ne znam šta ću sa svim ovim knjigama.
Obećala sam Babaku da ću poneti samo desetinu.
Moram se oprostiti i od ovoga.
Halo?
Da, ja sam objavila fotografiju.
Šta?
Vaša ćerka?
Sare?
Iskreno, ne znam kako se zove.
Ne, ni ona se ne seća.
Možete li mi poslati fotografiju?
Kako to mislite, imate samo jednu fotografiju ćerke?
U džamiji?
Gospođo, možete li se smiriti?
Nemojte plakati da mogu...
Halo?
Ne javlja se.
Pogledaj! Jesi li ovo ti?
Piše: "Ne mogu se javiti. Molim Vas, odmah dođite u džamiju Nabi."
Izgleda li ti poznato?
Donekle liči na tebe.
SAHRANA SARE TAJEBI
Sećaš li se ičeg o ovoj pokojnici?
Sare Tajebi?
Kako Vam mogu pomoći?
Zdravo, moje saučešće. -Hvala.
Žena me zvala... Počeću otpočetka.
Vidite, ova žena je izgubljena. Ne seća se ko je, ni gde živi.
Objavili smo njenu fotografiju
i žena me zvala i poslala mi drugu,
a onda mi je poslala adresu ove džamije.
- Ne razumem. - U čemu je problem, tata?
Zdravo, izvolite! -Moje saučešće.
Kaže da je ova žena izgubljena, poslali su ih ovamo.
Pre pola sata me zvala žena i rekla da je zna.
Rekla je da je to njena ćerka.
Onda se veza prekinula i više je nisam mogla dobiti.
Poslala mi je fotografiju. Pokazaću vam.
Obrisana je!
Izvinite, gospođo, ali ne poznajemo je.
Ali moja majka je loše, jer mi je sestra preminula.
Čim vidi nekog sestrinih godina, odmah pomisli da je to ona.
- Ne znam gde ju je videla. - Zvala se Sare. Bila je istih godina.
Vratimo se unutra! -Mojoj ženi nije dobro. -Tata, idemo!
Neprestano me krivi za njenu smrt. Kaže da je Sare živa, da nije mrtva.
Tata! -Kaže da je pobegla zbog mene!
Odveo sam je u mrtvačnicu. Stajao pored njenog tela.
Ali kaže da to nije moja ćerka. -Tata, idemo unutra!
Ona Vam se javila. -Idemo unutra, tata!
Šta je bilo? -Ništa, lažna uzbuna.
Roja!
Ne može da ostane ovde. Na teretu nam je.
Ćuti! -Ne ućutkuj me!
Ne znamo ko je, ni odakle je.
Šta ako nas njeni roditelji tuže malo pre nego što odemo?
Prestani! -Možemo je odvesti u policiju.
Sada? -Da, sada!
Kako si? Žao mi je...
Drago nam je da si ovde, ali istinu govoreći, u frci smo.
Pakujemo se i napuštamo zemlju za dve nedelje.
A Roja sutra ima operaciju oka.
Pardon. Da?
Da.
Razumeš li šta hoću da kažem? Nadam se da će te roditelji naći...
Daj mi to! Poseći ćeš se.
Evo.
Jesi li dobro?
Moram...
Šta?
Šta si rekla?!
Ziba?
Šta je bilo? -Upravo je nešto rekla.
Ziba, draga, šta si rekla?
Sećaš li se ičega?
Moram da idem.
Kuda želiš da ideš?
Ziba, kuda moraš da ideš?
Imaš li neko mesto na umu?
Sećaš li se ičega? -Ne.
Obuci ovo! Prehladićeš se.
Hvala.
Razgovarala sam s Babakom.
Odlučili smo da možeš ostati sa nama koji dan.
Kako si znala da će luster pasti?
Ne znam.
Kao da sam to znala od pre.
Kao deža vu?
Ziba?
Ima li nešto što želiš da kažeš, ali se plašiš?
Ne.
Samo znaj, ako imaš, to bi ostalo među nama.
Dobro?
Vratimo se unutra! Hladno je.
Ujutro moramo u kliniku zbog moje operacije.
Pod stresom sam.
Naočare nisu ništa loše.
Roja! -Da, draga?
Ako neko zaboravi svoju prošlost, je li još uvek ista osoba
Ili je neko drugi?
To je bar jasno, ista je osoba.
Zašto pitaš?
Nema veze.
Evo je!
Jesi li dobro? -Ne! Peče me.
Plašila si se bez razloga. Bilo je bezbolno.
Idemo?
Gledaj i uči, Leili!
Semi kaže da Nahid organizuje okupljanje na svom krovu.
Stvarno? Zašto? -Da gledamo pomračenje Meseca Arašovim teleskopom.
Ne znam. Sačekajmo Babaka!
Da joj kažem da si bila na operaciji, da ne možeš dođći?
Ne, možda neću moći videti Nahid pre odlaska.
Popij lekove i idi na spavanje! Ići ćemo, ako budeš mogla.
Reći ću Nahid da ćemo joj javiti. -U redu.
Sanjala sam da se vratio. Svi su došli. Bila je to velika zabava.
Svi ste bili tamo. Svi naši rođaci.
Onda sam ga ugledala izdaleka.
Ispred njega je bilo mnoštvo ljudi. Onda sam ga izgubila iz vida.
Znate ono kad znate da nešto ne valja u snu, ali ne znate šta?
Govorila sam da svi izgledaju tako srećno, zašto se ja osećam tako čudno?
Onda sam ga videla kako polako izranja iz gomile.
Prišao mi je i pozdravio me.
Pogledala sam ga.
Lice mu je u početku bilo maglovito.
Onda sam ga videla.
Iznenadilo me.
Shvatila sam da to nije Araš. Bio je neko drugi.
Svi su utihnuli. Niko nije govorio.
Kao da su očekivali da ga zagrlim.
I on je želeo da me zagrli,
ali ja nisam mogla da se pomerim.
Upitala sam ga: "Ko si ti?"
Rekao je: "Mama, zar me ne prepoznaješ?
Ja sam Araš, tvoj sin."
Ali nisam ga prepoznala.
Onda je neko iz gomile povikao:
"Nahid, stidi se! To je Araš, tvoj sin!"
"Ali namestiću da vidite Mesec. Bićete zapanjene!
Kad vidite kako sija...
Neverovatno!
Zaboravite da samo odbija sunčevu svetlost.
Kao da su sipali fosfor u njega!"
Jeste li dugo bili prijatelji?
Šta? -Ti i Nahidin sin? Araš?
Da, upoznali smo se na fakultetu.
Onda smo on, Leili i ja zajedno radili u novinama.
Postali smo tri musketara.
Vlada je ukinula novine, pa smo osnovali humanitarnu organizaciju.
Za nekoliko dana će biti dva meseca otkako je nestao.
Svuda smo ga tražili, ali nema mu traga.
Jadna Nahid kao da je ostarila deset godina.
Mislim da se tvoja majka oseća kao Nahid.
Ziba!
Kad si sinoć pitala jesi li ista osoba, ako zaboraviš prošlost
šta si time mislila?
Da se ne sećam gde sam bila pre.
Ali nisi rekla, ako se ne sećaš, rekla si, ako zaboraviš prošlost.
Koja je razlika?
Ne znam.
Roja, zar ga nećeš pogledati?
Već ga gledam!
Prelep je i crven.
Želiš li ti da pogledaš? -Da.
Hajdemo!
Tako si dosadna.
Dođi, Ziba! Pustite je da pogleda!
Budna si? -Da.
Jesu li ti oči bolje?
Ne, bol me nervira!
Ti si kratkovida?
Mislim, da. S ovim bolje vidim.
Sviđa ti se ta knjiga?
Pročitala sam samo početak. Videla sam da je ti čitaš neki dan.
Nedavno sam je završila.
Iznenadilo me što si odabrala tu knjigu.
Zašto?
To je knjiga o devojci koja traži davno izgubljenog brata.
Zanimljivo.
Je li ga našla? -Ne.
Vremenom postane više o tome da se ona sama gubi.
Jesi li se setila nečeg novog?
Ne.
Razmišljala sam, što ako imaš muža i decu?
Ili si, recimo, čekala neki važan događaj?
Čudno je, zar ne?
Zar te nimalo ne zanima ko si i odakle dolaziš?
Naravno da me zanima. Ali ničega se ne sećam.
A sećaš li se te noći?
Pre nego što sam te srela? -Da.
Ne, ničeg.
Sećam se da sam stajala pred vratima,
a onda si se ti pojavila.
Onda smo otišle u policiju.
Kad smo bile tamo, htela sam nešto reći, ali zaboravila sam da govorim.
To je sve.
Sećaš li se, otkud ti ožiljak na zglobu?
Ne.
Možda nisi volela svoj prethodni život, pa si zaboravila delove.
Ne?
Ne lažem. Stvarno se ne sećam ničeg pre te noći.
Ne kažem da lažeš.
Ali kao da mene više zanima tvoja prošlost od tebe.
Ne znam. Možda sam radoznala bez razloga.
Ovo je za tebe.
Žao mi je, znaš da smo malo u haosu.
A i operisala sam oči i nije mi dobro.
Mislila sam da bi ti ovo dobro došlo, dok ne staneš na noge.
Postoji nevladina organizacija, pomaže marginalizovanim ženama.
Onima koje imaju problema sa porodicom
ili pobegnu od kuće iz bilo kog razloga.
Nađe im smeštaj, pomaže im da nađu posao i bolje žive.
Leili je razgovarala sa njihovim šefom jutros.
Odlučili smo da te pošaljemo njima.
To nije loše mesto!
Naša humanitarna organizacija im je već slala stvari.
Hvala.
Slušaj, Ziba!
Babak i ja bismo voleli da ostaneš sa nama.
Ali znaš kako stoje stvari. Uskoro se moramo iseliti.
Mislim da je bolje da ti kažem sada.
U redu, hvala. -Sedi!
Nisam mislila da odmah odeš. Pojedi doručak!
Sedi!
Rekla sam ti. Ovo mi više ne treba.
Sada su tvoje. Dobro ti stoje.
Doručkuj! Onda ću pozvati taksi da te odveze onamo. U redu?
Evo, pročitaj ovo da znaš šta će biti na kraju!
- Srebrni "Pežo" te čeka. - U redu. -Ne brini!
Pozvaću ujutro da proverim kako si.
Da ne zaboravi, poštar je bio dok si spavala, nisam htela da te budim.
Rekla sam mu da spavaš i dao mi je ovo.
Ćao! -Ćao!
Dobar dan. Primila sam pismo u kojem piše da mi ne mogu izdati pasoš.
Želim da znam zašto. -Da vidim.
Zabranjen Vam je odlazak iz zemlje zbog dugova.
Vlada je pokrenula postupak protiv Vas. -Mene? -Da.
Zašto?
Halo, Babak.
Ko su ti ljudi?
Trebalo je da nam pozajme novac, ali Araš je rekao da su se predomislili.
- Rekli su ti da dođeš ovamo? - Uvek se nađemo na drugoj lokaciji.
- Izvinite, gde je g. Sahami? - Gore. -Ovuda? -Da.
Zašto nećeš sa mnom?
Kunem se, ako ste ti i Araš opet zabrljali...
Pasoš mi nije izdat,
jer je Vaša agencija navodno uložila žalbu protiv mene.
Protiv Vašeg šefa Araša Rahname. -Ne razumem.
Kad smo mu uplatili, nestao je. -Uplatili?
Zajam koji je primio od nas.
Ali taj zajam nikad nije realizovan.
Nije? Kome smo onda uplatili 20 milijardi tomana?
Mislio sam da znate.
Kasnite sa dve rate.
Nismo imali drugog izbora.
Žao mi je što Vam ne daju da odete.
Ali ne razumem. Nikad nismo dobili taj zajam!
Možda Vam g. Rahnama nije rekao i samo je nestao.
Kako to mislite? -Imamo kopiju ugovora.
Možda ako potpišete izjavu da je g. Rahnama primio zajam od nas,
mogli bismo se nagoditi sa sudijom i onda Vam mogu izdati pasoš.
Izvinjavam se na sekundu.
Zašto se Leili ne javlja?
Nemoj da pušiš, to je loše za oči!
Oči će mi pući od bolova. Kao da imam kamenje na njima.
Idemo na pregled sutra.
Sigurna si da Araš nije primio taj novac?
Naravno da nije, rekao bi mi!
Smeštaju mu.
Sa tom žalbom si i ti upletena.
Šta da uradim?
Ne znam, ali ne možemo večno čekati Araša.
Bog zna šta su uradili sa tim novcem!
Pokušavaju da optuže Araša za to.
Šta ako je Araš zaista uzeo zajam?
Nikad ne bi uradio nešto tako. Da jeste, rekao bi mi!
Primiti toliki iznos nije šala.
Toliko mu veruješ da lako može da te prevari.
Araš ti ide na živce čak i ako je nestao?
Koga briga za Araša?
Bez pasoša su nam životi i planovi uništeni.
Šta da radim? Ne mogu da izdam Araša!
Nemamo ugovor sa njima! Taj sere!
Onda taj Sahami izmišlja?
Da! Laže! Smešta nam.
Ali Araš uvek govori istinu.
Dobar dan, g. Zand, nisam mogla da Vas dobijem.
Možete li me pozvati?
Imamo problem u organizaciji i moramo da popričamo. Hvala.
Sve je to deo tvog plana da ostanemo u Iranu.
Ne počinji! Oči me bole, već sam dovoljno nervozna.
Da ne počinjem sa čim?
Otkad smo odlučili da emigriramo, jesi li išta preduzela u vezi sa tim?
Rekao sam ti da učiš danski, ali ti ne možeš, težak je, nemaš vremena.
Nisi naučila ni bicikl da voziš!
Šta? Lažem?
Ne lažeš, samo sereš!
Zar ne vidiš da napuštam sve što jesam i što ću ikad biti,
samo da odem da živim sa tobom u glupom gradu bicikala?!
Zar ne vidiš da ću tamo biti niko i ništa,
ali pristala sam na to samo da budem sa tobom!
A ti mi kažeš da nisam ništa preduzela?
Baš si gad, Babak, pravi gad.
I ovde si niko i ništa?
Šta ona radi ovde? -Ne znam.
- Zar je nisi poslala jutros? - Jesam, otišla je.
Koliko dugo ste bili bez svesti?
Sve dok nisam opet sedela u autu. -Oko tri, četiri minuta.
Nema razloga za brigu. Možete kući. Dođite sutra na pregled!
Ali odjednom nisam ništa videla!
Zacrnelo mi se pred očima!
Kao da sam, zaista, oslepela.
Ali g. Zand, znate dobro da nikad nismo potpisali taj ugovor.
U redu, čekaću Vas. Javite mi!
Hvala.
Jesi li bolje? -Da.
Roja,
zaista nisam želela opet da ti smetam.
Ali plašila sam se da odem u tu organizaciju, zato sam se vratila.
Ali otići ću čim budem mogla, obećavam.
- Šta se desilo? - Ništa, nemaju privatnih soba.
Muškarci ne smeju u javne sobe.
Uzmi jednu, mogu da budem sama! -Idemo kući!
Da nisi uznemirena, doktor te ne bi ni prijavio.
Šta ako se opet desi usred noći? Oslepela sam, nisam ništa videla!
Plašim se, Babak.
- Ti i doktor me ne razumete! - Dobro, uzeću ti sobu.
- Mogu da ostanem sa tobom, ako želiš. - Ne treba, pozvaću Leili.
Roja, ne moraš zvati Leili.
- Ne bi ti bilo teško da ostaneš? - Nipošto.
Onda idem da sredim papirologiju.
Roja?
Roja!
Idemo!
Babak! -Da, draga?
Pratnja gđe Pakrou!
Da? -Zaboravili ste njenu ličnu.
Idem po nju. -Hvala.
Babak, onaj tip je malopre bio ovde. -Ko?
Onaj sa kojim smo se jutros našli zbog zajma. -Sahami? -Da. -Gde?
Bio je u prodavnici naočara.
Sigurna si da je bio on? -Definitivno.
Šta ako nas prati? -Zašto bi?
Učinilo ti se. -Bio je to on!
Nije ovde. A oči ti nisu baš...
Možda haluciniraš.
Roja, idemo!
"Kad svetlo udari u to, promeni smer.
To čini 95% svemira.
Znači, svi mi činimo samo 5% svemira?
Čak je i delić od 5% previše za tebe! -Ćuti!
Araš, možemo li videti tamnu materiju? -Ne, ovo je beskorisno..."
Mama, pojedi supu!
Mama?
Je li ti udobno?
Jesi li razgovarala sa Zandom?
Ostavio mi je poruku da proverava o čemu je reč.
Ali rešiće to, zar ne?
Ne znam.
U redu. Vraćam se ujutro.
Možeš li potpisati tu izjavu sutra da završimo sa tim?
Ne mogu, Babak.
Onda nađi 20 milijardi tomana i vrati ih vladi! Može tako?
Sačekajmo da vidimo što će Zand smisliti!
Roja, pre pet godina smo ostali zbog tebe.
Neću dozvoliti da nam i ovog puta upropastiš planove.
Čak i ako to znači da moram da odem i ostavim te.
Hvala ti što ostaješ ovde noćas. -Nema na čemu.
Pozovi me, ako išta treba! Biću budan. -Hoću, ne brini!
Laku noć. -Noć.
Izvinite, gospodine, trenutak!
Padalo je kao iz kabla i primetila sam da je sva pokisla.
Onesvestila se, čim me ugledala.
Odveli smo je u policijsku stanicu i nisu je mogli identifikovati.
Lepo što joj pomažeš.
Shvatila sam da nema kuda. Nema ličnu kartu, ništa.
Šta sam mogla? Sažalila sam se nad njom.
A moj muž i ja planiramo da putujemo. -Kuda idete?
U Kopenhagen u Danskoj. -Super!
Želela sam i da operišem oči pre nego što odemo.
Ali muž mi nije dao. Dobro da nisam.
Ziba?
Roja, zvala si me?
Gde si bila? -U toaletu. Nešto se desilo?
Šta si ono malopre rekla? -Šta?
Čula sam da pričaš sa nekim. -Bila sam u toaletu.
Možda si ružno sanjala. -Sigurna sam da sam čula tvoj glas.
Nekome si nešto govorila. Rekla si da si me našla.
Da si mi pomogla.
Da planiraš da otputuješ u Kopenhagen?
Sestra je rekla da su ti lekovi prejaki i da ćeš možda biti zbunjena.
Mislim da se o tome radi.
Hoćeš li da odem po sestru?
Ne.
Možda sam sanjala.
Idemo nazad u tvoju sobu!
Hajde!
Naspavaj se! Ne brini ni zbog čega!
Sve će biti u redu, obećavam.
Jeste li dobro? -Nije loše.
- Možete li joj doneti kapi? - Odakle? -Ima u apoteci dole.
Ne moraš, Babak uskoro stiže. -Idem ja.
Ziba, daću ti novac.
Ne treba! G. Babak mi je sinoć dao karticu za svaki slučaj.
- Bili ste ovde sinoć? - Ne, radim jutarnju smenu.
- Zašto? Nešto nije u redu? - Ne, samo pitam.
Držite ovo na očima!
To Vam je sestra? -Prijateljica.
Nije bilo privatnih soba juče, pa muž nije mogao da ostane. -Nije bilo?
Imamo gomilu slobodnih soba.
Ali mužu su rekli da nemaju nijednu!
Sigurno su pogrešili. Ne skidajte to!
Mama, pusti da ti promenim zavoj!
Ne zovi me mama, nisi mi kćerka!
Zdravo, kako si?
Babak! -Drži to na očima!
Jesi li bolje? -Osrednje.
- Dobro si spavala sinoć? - Ne, stalno sam imala noćne more.
Gde je Ziba?
Otišla mi je po kapi za oči.
Dao si joj svoju karticu?
Ako se nešto desi, dok me nema.
Ništa se nije desilo. Ali ne verujem toj devojci.
Ništa se neće desiti, ne brini!
Sestra je rekla da imaju mnogo slobodnih soba.
- Kako to misliš? - Da je pola soba slobodno.
Čudno. Meni su rekli da nema nijedne.
Majka te zvala. -Šta je rekla?
Ima loš predosećaj, pa sam joj rekao. -Ne!
Rekla je da kreću ujutro, uskoro stižu.
Rekao sam joj da si imala jednostavnu operaciju i da ćeš ostati koju noć.
Roja? Jesi li opet videla Sahamija?
Možete skinuti kompresu i staviti naočare.
Roja, moramo otići Sahamiju.
Ne počinji! -Šta?
Ne mogu da dozvolim da Arašove greške sve upropaste.
A sada sam siguran da se dočepao tog novca. -Kako znaš?
Otišao sam Zandi jutros. -I?
Je li ti išta rekao? -Ne, šta je bilo?
Otišao je k njima i pokazali su mu ugovor s Arašovim potpisom.
- S Arašovim potpisom?! - Da. -Nemoguće!
Falsifikovali su ga! -Ne znam zašto mu toliko veruješ.
Obavimo to i idemo!
Babak, Araš će se jednog dana vratiti!
Šta ako nema taj novac, a znam da nema, šta ću mu reći?
Da sam ga prodala zbog pasoša? Dobiće doživotni zatvor zbog utaje!
Kao prvo, neće se vratiti.
Kao drugo, verovatno se upravo kupa u tom novcu.
Babak, ne budi naivan!
Araš je dao sve što ima organizaciji. Ti to najbolje znaš.
Misliš da je sve ovo slučajnost? Prvo nestane.
Onda vlada želi da potpišem izjavu da je ukrao novac i pobegao.
Onda će se pojaviti naslovnice na kojima piše
da je šef organizacije ukrao milijarde i pobegao iz zemlje.
A moj potpis će to potvrđivati!
Zašto se praviš glup?
Da mariš za naš život jednako kao što mariš za Araša, ne bi ovo govorila.
Dosta mi je slušanja o Arašu.
Da sam ja hteo da ostanemo, a on da odete, da li bi onda otišla?
Zdravo! -Ćao!
Kako si? -Dobro, hvala.
Lepo od tebe što si ostala celu noć. -Nema na čemu.
Imam tvoje kapi za oči.
Halo?
Da, ovde ste?
Postoje vrata. Na pravom ste mestu?
Idem po vas. Popnite se liftom na... -Treći sprat.
Treći sprat. Čekaću kod lifta.
Idem po tvoje roditelje.
Mogu ja. Tek si došao, trebalo bi da ostaneš sa Rojom.
Ali ne znaš ih! -Videla sam njihove slike u kući, naći ću ih.
- Babak, reci joj da ode! - Kome? -Toj devojci.
Ne želim da se vrati kući sa nama.
Odjednom? Pazila je na tebe celu noć.
- Zašto te sad briga za nju? - Za koga? O čemu ti pričaš?
Sinoć je razgovarala sa jednom od sestara.
Pa? Ne sme da priča? -Ne!
Govorila joj je da je ona mene našla i dovela me ovamo
i brinula se za mene. Rekla je da putuje sa tobom u Dansku!
Je li ovo kao ono sinoć? Kad si videla Sahamija? Haluciniraš li?
Imamo dovoljno problema, ne možeš još i da poludiš.
Ne lažem, čula sam je!
Pozvala sam je, pitala sam sa kim je pričala, rekla je ni sa kim.
Rekla sam da sam je čula, a ona je rekla da sam sigurno ružno sanjala.
Zašto bi glumila da je ja pred sestrom?
- Možda jesi ružno sanjala. - Bila sam budna, čula sam joj glas.
Sad je se plašim.
Roja, Ziba nije naš problem.
Za nedelju dana moramo da odemo.
Ako odložimo, nećemo stići u Dansku za dve nedelje.
Ako ne odemo, moj život i sve ostalo visi u vazduhu.
Još nemaš ni pasoš!
Reci joj da ode!
Slušaš li ti mene uopšte?
Izaberi! Ideš sa mnom ili čekaš Araša.
Šta biraš?
Roja? Toliko ti je teško da izabereš mene?
Na smrt si me prepala!
Zdravo! -Zdravo!
Zašto slušaš moju ćerku?
- Nije želela da se brinete. - U redu je, mama!
- Jesi li dobro, dušo? - Da, tata. Ne brinite!
Da, Babak?
Je li još nešto rekla?
Ne, mislim...
Dobro, reci mi kad bude gotovo.
Je li doktor rekao, ovo moraš stalno da nosiš?
Jesi li ga uopšte pustila da govori?
Hvala ti, Babak. Masud nas je ostavio na cedilu.
Nema na čemu. Čuvajte se!
Mogli ste ostati sa nama.
Obećavam da ću doći ujutro i ostati dok ne odete.
Čuvaj oči! Ćao. -Ćao!
Zašto mi se Leili ne javlja?
Još se ljutiš na mene? -Ne.
Stanodavac je zvao i rekao da se moramo iseliti prekosutra. -Šta?
Nismo se spakovali. Trebalo je da vratimo ključeve sledeće nedelje.
Novi stanari se useljavaju.
Je li poludeo? Šta si mu rekao?
Ništa. Šta sam mogao reći?
Kako to misliš, trebalo je da tražiš još vremena!
Može da izgubi stanare, a ugovor nam je istekao prošlog meseca.
Ima pravo.
Šta ćemo sada?
Zvao sam firmu za selidbe da sutra dođe sve da spakuje.
Sutra?! -Nego kad, Roja?
Ti si ovo stavio ovde?
Nešto sam čula.
Mislim da je neko ovde.
Zdravo, Roja. Kako si?
Nisam znala da si ovde.
Spakovala sam skoro sve.
Kamrani dolazi sutra. Ostaće samo kovčezi.
Ostatak odeće ću spakovati u kovčeg i onda...
Znaš li šta je rekla?
Roja, jesi li je razumela?
Nisam znala da govoriš danski.
Ne govorim, Babak ga govori. Ali rekla sam da želim da vam spremim večeru!
Ne znam šta da radim sa svim ovim knjigama. Moraš mi pomoći.
Babak?
Možeš doći ovamo na tren?
- Zašto je ona ovde? -Ko? - Ko drugi? Ona devojka!
Oprao sam ruke, nakapaću ti kapi u oči. -Sama ću!
Zar nisi rekao da si je oterao?
Trebala nam je pomoć da se spakujemo do sutra. -Da li je bio neko drugi?
- Zašto nisi zamolio moju majku? - Loše je što nam pomaže?
Ne razumem. Zašto mi nisi rekao da si je poslao ovamo?
Prekopala mi je stvari i nosi moju odeću!
Imaš gomilu odeće. -Babak!
Šta to radiš? -Babak, gde je onaj ram za slike?
Ne! Ja ću!
Ako mi želiš pomoći, stavi ostatak odeće u kovčeg.
Vidi ovo! -Šta sa tim?
Rekla sam da prestaneš! Šta radiš sa mojim životom?
Moram da znam gde mi je sve!
Ovo ide u kovčeg. Nešto je sa nameštajem. Lako se pogubiti.
Zar ne moraš da pitaš kuda sve ide? -Ziba, daj joj kapi!
Rekla sam da mogu sama. -Doktor kaže da moraš da staviš u tačno vreme.
Sedi i nakapaj u oči!
Šta to radiš? Drži je!
Otvori oči!
Drugo.
Daj joj čašu vode da popije lek protiv bolova!
Zašto se ovako ponašaš?
Zašto ovo radiš? -Šta?
Zašto si joj rekao da dođe ovamo?
Kako je uopšte ušla?
Dao si joj ključ? -Da.
Jesi li poludeo? -Samo sam mislio da nam može pomoći.
Kako to misliš?
Evo, dušo! -Ja ću joj dati.
Zar nisi li rekla da te boli glava? Popij ovo i onda ćemo razgovarati.
Popij!
Molim te da odeš odavde!
Ne znam zašto ti je Babak rekao da dođeš.
Ali odlazi i ne vraćaj se! -Prekini!
Dosta je tvog sranja! -Babak!
Roja, šta to govoriš, dušo? Gde da odem?
Kako to misliš gde? Ne znam!
Idi u nevladinu, u policiju, idi kudgod hoćeš!
Znam da lažeš, u redu?
Znam da znaš tačno ko si i šta si bila.
Ali ne razumem zašto se praviš da si ja?
Uništila si mi život! Ko ti je dao da nosiš tu odeću?
Nije bitno nosim li je ja ili ti. Hoću li ovo spakovati ja ili ti.
Nemaš srama!
Naravno da je bitno! Sve je ovo moje!
Vidi, ili ćeš sama otići ili ću te na silu izbaciti.
- Gde mi je mobilni? -Šta će ti? - Gde je? Ti si ga uzela?
Roja... -Imaš li moj mobilni? -Šta će ti?
Pozvaću mamu ili Leili, bilo koga da dođe i pomogne mi.
Evo, zovi ih! Ali neće ti se javiti.
O, ne! Moje oči!
Zašto mi se mama ne javlja?
Roja...
Ne osećam se dobro.
Nije ništa. -Lek protiv bolova deluje.
Šta ste mi to dali?
Ne brini!
Evo, pozovi Leili!
Jesam li te probudila?
Znaš da sviraš klavir?
Uskoro se moram oprostiti od njega.
Bravo!
Dođi, pojedi večeru!
Gubi se iz moje kuće!
Zašto si zatvorio vrata?
Tebi govorim! -Prekini! -Šta da prekinem?! -Opet je počela.
Šta to govoriš? Gubi se iz moje kuće!
Htela sam da budem ljubazna prema tebi, bila je to velika greška!
Uzmi odeću i gubi se iz moje kuće! Vrati moju odeću!
Babak, šta je ovo?
- Otkud ti moj pečat? -Daj mi to! - Babak, otkud ti pečat organizacije?
Daj mi ga.!-Od Leili? -Rekao sam da mi daš to! -Šta je ovo?
- Vrati se u sobu! -Šta to radiš? - U sobu! -Ne diraj me!
Šta to radiš? -Dosta! Izluđuješ me!
Šta to radiš? Ne zaključavaj me!
Babak, šta radiš?! Otvori vrata! Rekla sam da otvoriš vrata!
Tražili smo od prijatelja u vladi da odobre izdavanje pasoša gđi Movahed.
Vrlo ste ljubazni. Odmah idemo u službu za pasoše.
- Dobro, kuda idete? - U Dansku. Kopenhagen.
Grad bicikala! -Da.
Znate li da vozite bicikl? -Da.
Molim Vas, potpišite ovde!
Imaš je? Čestitam!
Kuda to nosite?
Šta to radite?
Neka niko ne dira ove kutije!
Babak?! -Ćao. -Ćao!
- Šta, dođavola, to radiš? - Pakujemo se. Zar ne vidiš?
- Kako to misliš pakujete se? - Iznesite to već jednom. -Babak!
Babak!
Zar nemaš srama? Zašto si me zaključao u sobu sinoć?
Šta je bila ona potpisana izjava? Falsifikovao si je?
Moram da rešim stvar sa tom devojkom, onda se možeš pakovati, jasno?
Odlazite! Ne radite to, gubite se!
Onda uzmi svoje stvari, ne diraj moje!
Ovo nije tvoje. Samo izvolite!
Gde mi je mobilni?
Babak, gde mi je mobilni?
Zamotajte to i pazite kad iznosite!
- Proverite jeste li primili prvih 40! - Babak, proveri račun!
- Ko se za ovo dogovorio? -Ja. - Zašto? Ne nosite to! To je moj klavir!
Htela si da ga prodaš. Prodao sam ga umesto tebe! -Zašto nisi rekao?
Po dobroj ceni. -Cenkala sam se sa njim i platio je 140.
To se tebe ne tiče!
- Želeli smo da ga prodamo. - Ali morao si mi reći!
Babak, Kamrani želi da proveriš spisak nameštaja, hajde!
G. Saleh, možete platiti taksi? -Kuda ćete, gospođo?
To sam ja, g. Saleh. Sastajem se sa gđom Šoaji.
Malo više, molim. Dobro je.
- Zašto mi se ne javljaš? - Zdravo. Kad si zvala?
Zvala sam te hiljadu puta! -Ne preteruj! Jesi dobro? -Nisam dobro.
Možete li izići na sekundu?
Šta je, g. Saleh?
Da, došla je mene da vidi.
Platite to!
Hvala Vam.
To je bio tvoj taksi? -Da.
Pomozi mi s ovim!
Šta je to? Za rođendan?
To je bila tvoja ideja! -Šta?
Da razvedriš Araša.
Leili, prestani da se glupiraš!
Zašto ne odgovaraš na moje pozive? -Roja, šta ti je?
Šta je meni?! -Imaš jedan od onih dana.
Leili! Ne pravi se glupa!
Zašto si dala naše zaglavlje i pečat Babaku?
Ti si mi rekla! -Ja sam ti rekla? Kada? -Sinoć.
Sinoć? Besmislice!
Daj da te vidim!
Zašto su ti oči crvene? Plakala si?
To je od operacije. -Operacije?
Išla si na operaciju očiju i nisi mi rekla? -Leili, ideš mi na živce.
Zašto si dala Babaku naš pečat? Zašto me nisi pitala?
- Ti si mi rekla da mu ga dam! -Kada? - Sinoć kad sam te posetila.
Tražim te već četiri dana!
Tvrdiš da se ne sećam da sam te videla sinoć?!
Zbunjena sam, Roja.
Gde je Babak sada? -Kod kuće.
Izluđuje me. Ponaša se kao da me ne vidi.
Kao da je odlučio da me ostavi, jer nemam pasoš.
Pakuje sve i ide u Kopenhagen s onom kučkom.
Uzeli su mi mobilni. Prodali su moj klavir. Ona mi uništava ceo život.
Ziba? -Ziba.
Sinoć smo se posvađali. Zaključali su me u sobu.
Možeš li da veruješ?
Sinoć si rekla da ona spava u sobi i da će otići ujutro.
Sinoć sam ja tamo spavala, ne ona.
Roja?
Šta nije u redu?
Jesi li dobro?
Dođi ovamo!
Šta se desilo?
Sedi!
Jesi li dobro?
Idemo k vama da vidim šta se događa, može?
Imaš li ključ? -Nemam ništa.
Zdravo. -Ćao, Leili.
Roja, čekaj! -Šta hoćeš?
Leili, idi gore, bićemo ovde. -Ne idi!
Ne želiš da odem? Želim da pričam sa tobom.
Babak je isto gore. Idi, bićemo ovde!
Idi!
Slušaj, Roja! Znam kako se osećaš.
Ali prekasno je. I ja sam u početku bila zatečena.
Ali u jednom trenutku više nemaš izbora, moraš se promeniti, razumeš?
Roja, čekaj!
Roja, stani! -Šta?
Šokiralo me, ne prepoznaju me otac i brat i organizuju moju sahranu.
I što govore da mi je majka poludela, jer ne prihvata tuđe telo kao moje.
Nije bilo druge, morala sam doći u tvoju kuću.
Morala sam postati Ziba Movahed umesto Sareh Tajebi.
Šta?!
Nisi znala kako se zoveš, a sad se sećaš i kako se prezivaš?
Nebulozno, znam. Ali ti si mi izabrala ime.
Znači da si deo igre, a nisi toga ni svesna.
Kao i svi, kao i sve.
Kao i onaj luster za koji sam znala da će pasti.
Roja!
Roja! Možeš se opirati do određene tačke.
A onda moraš da odlučiš.
Promeni se ili ispadaš. Pravila igre su jednostavna.
Stani! Kako ćeš dokazati da si Roja?
Da je ovo tvoja kuća? Kad svi zaboravljaju ko si bila.
Ili kad ne žele da budeš šta si pre bila.
Ko?
Ko to ne želi? -Zar je to bitno?
Ako bolje pogledaš, niko to ne želi. Čak ni ti.
Roja, oprosti mi!
Roja, opet ti se zacrnelo pred očima?
Ne brini, dušo!
Razgovarala sam sa Babakom i možeš ostati i noćas.
Ako te porodica ne nađe,
odvešćemo te u nevladinu organizaciju, može?
Želiš da poludim. Odlazi!
Zdravo! Srećan rođendan!
- Nasamarili ste me? - Srećan rođendan!
Babak!
Tata!
Srećan rođendan!
Ćao, tata, kako si?
Babak, je li ovo proslava za mene ili za nju?
Pleši! Aplaudiraj!
Šta se ovde dešava? Zašto se svi ovako ponašate?
Ne opet. -Nemoj ništa govoriti! -Rugate mi se?
- Tata, gde je mama? -Ko? - Mama! Gde je mama?
Ne znam ko ti je mama. -Šta?
- Roja, šta je, dušo? - Je li meni rođendan?
I tebi je danas? Kako slatko, setila se!
Nema frke, duvaćemo svećice zajedno. Upoznala si se sa mojim ocem?
- Oče, ovo je Roja. - Ja sam Masud, Zibin otac.
Šta?
Pazi!
To je ona kutija o kojoj sam Vam govorio. Naše stvari su unutra.
To nisu samo stvari. To su naše slike. Ostavila sam ih za tebe.
Ostavila sam ti i sve knjige. -Super.
Tata, evo lepe slike tebe, mene i Babaka.
Ostavila sam ti slike da ti nikad ne nedostajemo.
Nadamo se da ćeš nas dogodine posetiti u Danskoj.
Babak!
Gde su naše fotografije? -Naše?
Zvao je, dolazi. -Ziba, dođi ovamo!
Babak! Mislila sam da igraš ovu igru da me iznenadiš.
Ali ako nastaviš, preći ćeš granicu.
- Nećeš stati, je li? -Babak! - Prestani da mi se obraćaš!
U našoj si kući nedelju dana. Radila si šta god si htela.
Da nije Zibe, već bih te izbacio.
Odlazimo iz zemlje, ne dam ti da upropastiš ovo. -Babak!
Zar ne vidiš da joj nije dobro?
Roja, sedi ovamo!
Bole te oči? Ugasite svetla, oči je bole!
Gde su joj kapi?
Roja, dušo!
Roja...
Kako si, draga?
Roja!
Ziba...
- Zažmuri načas! -Šta je? - Zažmuri! -Ali...
Zažmuri, videćeš!
Ne otvaraj ih!
Ne otvaraj ih! Sad ih otvori!
Araš!
Kad si stigao? -Ranije danas.
- Zna li ti mama? -Nisam joj još rekao. - Jesi li znao? -Araš, dođi!
Roja, ovo je Araš, rekla sam ti da smo Leili, on i ja tri musketara.
- Ćao, ja sam Araš. Prijatelj. - I Roja je prijateljica. -Ne seri!
Ovo nije Araš. Araš ne izgleda tako!
Ja sam Araš Rahnama. Jesmo li se već sreli? -Šta?
Roja je sa nama... Ispričaću ti.
Babak, znaš da ovo nije Araš. Zašto ništa ne govoriš?
Evo je opet. -Roja, nikad nisi videla Araša.
A ti jesi?
Prijatelji smo već 10 godina.
Šta to govorite?
Ludim!
Kako si...
Ovo nije Araš! To je neko drugi!
Tata!
Tata, gde mi je mama?
Tata, gde je mama?
Babak, stvarno veruješ da ti je ovo žena?
Samo se pravi da je ja. Nosi moju odeću.
Moj parfem. Miriše kao ja.
Ja sam ovde!
Ovde pripadam. Šta vam je došlo svima?!
Sama mi je rekla.
Njenu porodicu smo videli u džamiji onog dana.
Reci im šta si meni rekla. Reci im! -Kakve su ovo gluposti?
Prvih dana si ćutala kao zalivena, a sad ne prestaješ da blebećeš.
Babak...
Rekla sam ti da ne budeš glupa, nisi me slušala.
O čemu ti? -Rekla sam ti! Nisi slušala!
Sećaš me se?
Reci im! Reci im ko sam!
Nećeš prestati, je li? Dosta više!
Želim da pričam sa njom. -Sa kim?
Proverili su, navodno, porodica te traži već dva dana.
Čuvaj se!
Zašto se ovako ponašate?
Upravo su mi iz stanice javili da Vas porodica traži.
Niste dete. Zašto ste pobegli od kuće?
Idemo u stanicu.
Je li ovo i pre radila? -Šta?
I pre Vas nije prepoznavala i nije se sećala ko je?
Da li je nekad bila zbunjena?
Ne, Hanije je oduvek imala savršeno pamćenje.
Nikad ništa ne zaboravlja.
Njeno pamćenje je poznato u našoj porodici.
Svaki put kad mislim da ću nešto zaboraviti, molim je da me podseti.
Sigurni ste da ne znate ko je ovaj čovek?
Ne znam.
Nikad ga pre niste videli?
Videla sam ga jednom u stanici.
Kada?
Prošlog vikenda.
A pre toga? -Ne.
Da li je on video Vas? -Nisam slep, prepoznajem sopstvenu ženu.
Je li Vas video?
Razmenili smo nekoliko reči.
Rekao je da traži ženu, da mu je žena nestala.
Da sam te vidio, ja, Amirali,
tvoja majka i sestra ne bismo bili ludi od brige dve nedelje.
Gospođo, ovo je Vaša lična karta.
Našli smo Vas u našem novom digitalnom sistemu.
Poklapa se sa Vašim otiscima.
Pravno gledano, na osnovu ovih isprava,
ovaj gospodin je Vaš muž.
I dalje tvrdite da niste gđa Hanije Samiji?
Hvala Bogu!
Tako si nam nedostajala, dušo.
Evo, mama, popij ovo!
Hanije nam se vratila i sve je u redu.
Bogu hvala! -Toliko sam se molila.
Dobro, dosta. Popij to!
Policajac kaže da imamo sreće.
Kaže da svake godine mnogo ljudi nestane i nikad ih ne nađu.
U šoku je.
Biće joj bolje kad se malo odmori.
Jesi li bolje?
Istuširaj se da se osvežiš!
Hanije, nemaš pojma kako mi je nedostajao tvoj miris.
Slušaj me pažljivo!
Neko ovde je izgledao kao ja. Zvala se Hanije.
Leili, Roja je!
Kako to misliš koja Roja?
Leili, setila si me se.
Halo? Leili? Halo?
Jesam li te probudio? Žao mi je.
Zašto spavaš ovde?
Jesi li dobro?
Kupio sam sveže pečeni hleb koji voliš.
Putem su mi svi čestitali.
Videla si da sam ovo zasadio u veliku saksiju?
Sad je prelepo.
Pogledaj!
Ostaviću ovo ovde da možeš zaliti biljke kasnije.
Kao i uvek.
Amirali, otpevaj onu pesmu koju si naučio za mamu!
Noć je pala i zvezde su na nebu
Ne jedna, tuce ili sto, već hiljade
Noću zvezda sjaji na nebu
Kao cvet u nebeskom vrtu
A malo dalje prelep mesec...
Evo, sine!
Čuo sam se sa Hamidom. Večeras ćemo ga posetiti u bolnici.
Njegov mentor će biti tamo.
Navodno je jedan od najboljih psihologa u Iranu.
Doći ću po tebe kasnije.
Ne brini, dušo! Uskoro ćeš se oporaviti.
Obećavam ti.
Idemo, sine!
Ćao!
Ona je jedna od onih žena sa stilom...
Došla je k nama, a Hanije sad pomaže na blagajni.
Odlično.
Bila je tamo. Nikad ne plaća, jer je vlasnica.
Završila je i spremala se da ode,
a Hanije je pojurila za njom!
Mi smo pojurile za njima, Hanije ju je saterala u ćošak.
Žena je umrla od straha.
Trebalo je da mi kažeš, nisam znala ko je!
Ti nikad ne znaš ko je ko.
Idemo! -Kuda? Ja još nisam bila. Ostani ovde, odmah se vraćam!
Može, idem do tate. Vatromet uskoro počinje.
- Nećeš se izgubiti? - Tamo su, vidim ih.
U redu, idi k njima!
Izvinite!
Mislim da ovaj sat pripada Vašem sinu.
Svetleo je u mraku.
Kao da su sipali fosfor u njega.
BEZ NJE
MEDIATRANSLATIONS