Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Готова ли си? - Чакай... Да.
- Съсредоточи се. - Добре, съсредоточавам се.
- Ще те държа. - Не... Да, дръж ме.
- Давай. Използвай и двете спирачки. - Добре.
- Не ме пускай. - Давай, лесно е.
- Точно така. - Олеле! Бабак!
Справяш се, продължавай.
Ще успееш. Не губи концентрация.
Роя?
Какво стана?
Изплаши ме. Хайде ставай.
- Добре ли си? - Да.
Б Е З Н Е Я
Събирам всички във фоайето за обща снимка.
Щеше да е хубаво той да е тук в последния ми ден.
Да.
Не забравяй да ги поливаш два пъти седмично.
Да, нещо друго?
- Обади ли се на майката на Араш? - Да.
И нищо?
Да му се не види.
- Много ще ми липсваш. - И ти на мен.
Хайде подредете се да се снимаме.
Обещайте ми да фотошопнете Араш на снимката.
Например тук?
Готови ли сте? Едно, две, три.
Писна ми да спорим за това.
Вече се съгласих да замина,
излишно е да казвам, че не ми е на сърце.
Страх го е, че ще се заинатиш точно преди пътуването.
Странно, че го казваш, защото на моменти ми се иска да се откажа.
- Наистина ли? - Не, разбира се.
Вече събираме цялата покъщнина.
Шегуваш се само наполовина. Бабак знае с кого си има работа.
Направо откачи, като си загубих паспорта.
Щеше да получи инфаркт.
"Как сте?"
Как се казвате?
"Как се казвате?"
Какво работите?
Госпожице?
Добре ли сте?
Госпожице?
По-добре ли сте?
Пийнете малко.
Госпожице?
Чувате ли гласа ми?
Вдигнете си пръста.
Още веднъж.
Не знам какво става.
- Може ли вие да пробвате? - Аз ли?
Да, вие.
Сега стана. Г-жа Роя Пакру, родена 1984 г. в Техеран.
Точно така.
Може ли да опитате пак?
Пише, че тя не е в системата. Странно.
- Карими? - Да?
Провери списъка с изчезнали от последните дни.
Слушам.
Госпожице, в Техеран ли живеете, или сте дошли от друг град?
Имате ли баща, майка, брат, сестра или други роднини тук?
Ще я снимаме и ще напишем доклад, госпожо.
Ако някой дойде да я търси, ще я намери.
Майка ти е красива. Къде е това?
В детската градина. А това е мама Хание.
Липсва ли ти?
Скоро ще се върне. Не се тревожи, пиленце.
Амирали, не безпокой жената.
- Имате чудесен син. - Благодаря.
Не се притеснявайте, ще намерят жена ви.
Благодаря.
Виж, аз трябва да тръгвам. Ти остани тук.
Близките ти ще дойдат да те вземат.
Не се безпокой, чуваш ли?
Слизай надолу, хайде!
Млък!
Пуснете ме!
Ела.
Не знам защо си мислех, че си знаем имената.
Аз съм Роя.
Имахме една колежка, която все не можеше да ни запомни имената
и на всички викаше Зиба.
"Зиба, прегледа ли сметките?"
"Зиба, къде да изпратя това?"
"Зиба, виждала ли си Зиба? Предай й, че Зиба я търси."
Така че засега ще те наричаме Зиба. Става ли?
Запиши го.
Запиши какво си спомняш.
Име, адрес - каквото и да е.
Остави.
Погледни насам.
Ще съобщя на целия свят, че си тук.
Уморена ли си?
Искаш ли да си починеш?
Значи всички ние сме едва пет процента от вселената?
Дори частица от пет процента е много за теб.
Я стига!
Може ли да видим тъмната материя с това?
Не, този телескоп е пародия.
С него може да се видят Луната, Венера...
... и разни хубавици от квартала.
Чакайте да ви го наглася да се възхитите на Луната.
Като видите колко е ярка, блестяща...
... и загадъчна...
Забравяте, че тя отразява светлината на Слънцето.
Сякаш са я напълнили с фосфор.
Роя?
Роя, миличка?
- Защо спиш тук? - Здравей.
Колко е часът?
Рано сутринта е. Защо спиш тук?
Четох книга и съм заспала.
- Добре ли си? - Да.
Нормално ли мина полетът?
Иди да си легнеш. Аз ще се изкъпя и отивам на работа.
- Бабак! - Да?
- Не влизай в спалнята. - Защо?
Имаме гостенка.
- Лейли ли? - Не.
Ще ти разкажа, дълга история е.
Стана ли вече?
Здравейте.
Аз съм Бабак - мъжът на Роя.
Помолих всички да пуснат снимката й в интернет, все нещо ще излезе.
Но ние не я познаваме. Дай й нещо за ядене и й кажи да си ходи.
- Но къде ще отиде, Бабак? - Не знам, Роя.
Напускаме Иран и имам куп грижи на главата.
Сега не е време за гости.
Ако си бях тук, нямаше да я допусна.
Тя е непознат човек.
Днес ще си тръгне. Кълна се, че снощи ми дожаля за нея.
Горкичката, стоеше на дъжда и трепереше.
И се притеснявам.
Ами ако е избягала и роднините й дойдат тук и стане разправия?
Ще кажа на Лейли да й намери местенце и ще я изпратим там.
Само да не стане като онзи път.
Опитах се да помогна веднъж...
Веднъж? Значи сега е вторият път?
Добре, ще й кажа да си ходи.
Недей така сега. Погледни ме.
Добре, ще изчакаме. Ако излезе нещо - чудесно.
Ако не - трябва да я закараш в полицията.
Вие ми кажете как изглежда дъщеря ви.
Не, госпожо, не е дебела.
Не, не е и мургава.
Не видяхте ли снимката?
Няма проблем.
Снимката, която сте изпратили, изобщо не прилича на нея.
Да. Благодаря.
Как е?
Хубав инструмент.
Заглушителят е малко зле, но като цяло ми харесва.
- Откога го имате? - Мисля, че от 15-ина години.
170 милиона тумана са много. Мога да ви дам 130.
130 е твърде малко.
Може евентуално да вдигна до 135. Помислете си и ми кажете.
Тя е максимум на двайсет и няколко.
Госпожо, защо да ви давам адреса?
Да, разбира се.
Изпратете ми снимка на сестра си.
Непременно.
Ще ме побъркат.
Не спират да звънят и да питат дали изчезналата им роднина е тук.
Не знам какво да правя с всички тези книги.
Обещах на Бабак да взема само една десета от тях.
Трябва да се разделя и с това.
Ало?
Да, аз публикувах снимката.
Какво?
Дъщеря ви?
Саре?
Честно казано, не знам как й е името.
Не, и тя не го помни.
Може ли да ми изпратите снимка?
Как така имате само една снимка на дъщеря си?
В джамията?
Госпожо, може ли да се успокоите малко?
Спрете да плачете, за да мога...
Ало?
Не вдига.
А, снимка.
Виж. Ти ли си това?
Тя пише: "Не мога да вдигна.
Моля, елате в джамия "Наби" възможно най-скоро".
Изглежда ли ти позната?
Като че ли прилича на теб.
Погребение на Саре Тайеби
Помниш ли нещо за тази починала жена?
Саре Тайеби.
С какво мога да ви помогна?
- Добър ден. Моите съболезнования. - Благодаря.
Една жена ми се обади... Ще започна отначало.
Тази жена се е загубила.
Не помни коя е и къде е живяла.
Пуснахме нейна снимка онлайн
и една жена ми се обади и изпрати снимка,
а след това ми даде адреса на тази джамия.
- Не разбирам. - Какво става, тате?
- Кажете. - Съболезнования.
Казва, че тази жена се е загубила и някой ги е извикал тук.
Преди половин час ми се обади жена, която твърдеше, че я познава.
Каза, че това е дъщеря й.
После разговорът прекъсна и не можах да я разпитам.
Изпрати ми снимка, ще ви я покажа.
Изтрита е.
Съжалявам, госпожо, не я познаваме.
Но майка ми не е добре, понеже сестра ми почина.
Като види момиче на нейната възраст, си мисли, че е тя.
Не знам къде е видяла снимката й.
Тя се казваше Саре и беше на същите години.
- Сега ще влизаме, ако позволите. - Жена ми не е добре.
Не спира да ме обвинява за смъртта й.
Казва, че Саре е жива, че не е умряла.
- Татко... - Че е избягала заради мен.
Аз я заведох в моргата! Стоях до тялото й!
- Но тя твърди, че не било дъщеря ни. - Хайде да влезем вътре.
- Тя ви се е обадила. - Ела, татко.
- И какво стана? - Нищо.
Роя...
Тя не може да остане тук, голям ангажимент е.
- Шт! - Не ми шъткай.
Не знаем коя е и откъде е.
Ами ако родителите й заведат дело срещу нас преди заминаването?
- Стига, Бабак. - Да я заведем в полицията.
- Сега ли? - Да, сега.
Как си?
Съжалявам...
С Роя се радваме, че си тук,
но сега за нас не е удобно.
Опаковаме всичко и след две седмици напускаме страната.
Освен това на Роя й предстои операция на очите утре.
Прощавай.
Да?
Да, да.
Разбра ли ме?
Надявам се вашите да те намерят...
Дай ми това, ще се порежеш.
Ето.
Добре ли си?
Трябва да...
Какво?
Какво каза?
Зиба?
- Какво стана? - Тя каза нещо.
Зиба, миличка, какво каза?
Спомни ли си нещо?
Трябва да тръгвам.
Къде искаш да отидеш?
Зиба, къде трябва да отидеш?
На някое определено място ли?
- Спомняш ли си нещо? - Не.
Облечи това, ще настинеш.
Благодаря.
Говорих с Бабак.
Решихме, че може да останеш у нас още някой ден.
Откъде знаеше, че полилеят ще падне?
Нямам представа.
Сякаш го знам от миналото.
Нещо като дежавю ли?
Зиба...
Има ли нещо, което искаш да кажеш,
а те е страх?
Не.
Все пак, ако има такова нещо,
знай, че ще си остане между нас.
Разбра ли?
Хайде да влизаме, студено е.
Сутринта отивам в клиниката за операцията.
Напрегнато ми е.
Нищо им няма на очилата.
Роя?
Да, мила?
Ако някой забрави миналото си,
още ли е същият човек?
Или е друг?
Отговорът е ясен. Същият човек е.
Защо питаш?
Няма значение.
Ето я.
- Добре ли си? - Не, пари ми.
Нямаше защо да се страхуваш, не болеше. Ще тръгваме ли?
Вземай пример, Лейли.
Сами каза, че Нахид ще прави събиране на покрива.
Така ли? По какъв повод?
Да гледаме затъмнението през телескопа на Араш.
Не знам, да изчакаме Бабак.
Да й кажа ли, че си оперирана и не можеш?
Не, може да не успея да видя Нахид, преди да заминем.
Пий си хапчетата и поспи. Ако довечера ти се ходи, ще отидем.
- По-късно ще кажем на Нахид. - Добре.
Сънувах, че той се е върнал. Всички бяха там.
Беше голяма веселба.
Всички присъствахте, всички роднини.
Тогава го видях да се задава отдалече.
Някакви хора стояха пред него.
После го изгубих от поглед.
Знаете усещането насън, че нещо не е наред,
но не знаете какво.
Всички изглеждаха щастливи,
защо аз се чувствах така странно?
Тогава го видях бавно да се появява сред тълпата.
Приближи се към мен и каза "здравей".
Погледнах го.
Отначало лицето му беше неясно.
Но после го видях.
Изненадах се.
Видях, че не е Араш, беше друг човек.
Всички мълчаха.
Никой не говореше.
Сякаш очакваха да отида да го прегърна.
Той също искаше да ме прегърне.
Но не можех да помръдна.
Попитах го: "Кой си ти?".
Той отвърна: "Мамо, не ме ли позна?
Аз съм Араш - синът ти".
Но не го познах.
И тогава някой викна от тълпата:
"Нахид, засрами се!
Това е Араш - синът ти".
Ще ви го наглася да се възхитите на Луната.
Като видите колко е ярка, блестяща...
... и загадъчна...
Забравяте, че отразява светлината на Слънцето.
Сякаш са я напълнили с фосфор.
Отдавна ли сте приятели?
- Какво? - Със сина на Нахид.
Араш ли беше?
Да, запознахме се в университета.
После тримата с Лейли работехме в един вестник.
Станахме тримата мускетари.
След като властите закриха вестника, се заехме с благотворителност.
Скоро ще станат два месеца, откакто Араш изчезна.
Търсихме го навсякъде, но го няма.
Горката Нахид. За това време се състари с десет години.
Мислех си...
... че може би и твоята майка се чувства по същия начин.
Зиба...
Като попита дали човек е същият, ако забрави миналото си,
какво имаше предвид?
Това, че не помня къде съм била преди.
Но ти не каза "ако не помниш",
каза "ако забравиш".
Каква е разликата?
Не знам.
Роя, няма ли да погледнеш?
Вече погледнах.
Красива е. И червена.
- Ти искаш ли да видиш? - Да.
Върви.
Много си скучна.
Ела, Зиба. Оставете Зиба да погледне.
- А, ти си станала. - Да.
Очите ти по-добре ли са?
Не, болката е дразнеща.
Ти късогледство ли имаш?
Мисля, че да. С очилата виждам по-добре.
Харесва ли ти книгата?
Само я започнах. Онзиден забелязах, че я четеш.
Наскоро я приключих.
Всъщност се изненадах, че си подхванала точно нея.
Защо?
Защото се разказва за момиче, което търси отдавна изгубения си брат.
Интересно.
- И намира ли го? - Не.
По-скоро тя самата се изгубва.
Спомни ли си нещо ново?
Не.
Мислех си...
Ами ако имаш съпруг или дете?
Или ако си чакала някое важно събитие?
Странно, нали?
Не ти ли е интересно да знаеш коя си, откъде си?
Интересно ми е, разбира се. Но не помня нищо.
А от онази нощ?
- Преди да те видя ли? - Да.
Пак нищо.
Спомням си, че стоях пред вратата,
а ти дойде при мен.
И после отидохме в полицията.
Исках да кажа нещо,
но бях забравила да говоря.
Това е всичко.
Имаш ли някакви спомени...
... за белега на китката си?
Не.
Може би не си харесвала живота си
и сега предпочиташ да забравиш определени части от него.
А?
Не лъжа.
Наистина не помня нищо преди онази вечер.
Не, не намеквах, че лъжеш.
Но сякаш аз съм по-любопитна за миналото ти от теб.
Не знам, може би няма причина да съм любопитна.
Това е за теб.
Съжалявам, знаеш, че сега сме в хаотична ситуация.
А и след операцията на очите не се чувствам добре.
Реших да ти дам това, докато си стъпиш на краката.
Има НПО, което помага на маргинализирани жени,
които имат проблеми със семействата,
или по някаква причина са избягали от вкъщи.
Осигурява им подслон и им помага да започнат работа
и да си стъпят на краката.
Лейли говори с директорката им тази сутрин.
Решихме да те изпратим там.
Не е лошо място.
Преди им изпращахме неща от нашата фондация.
Благодаря.
Виж, Зиба...
С Бабак бихме се радвали да останеш при нас,
но знаеш какъв е животът ни.
Скоро се изнасяме от къщата.
Реших, че е по-добре да разбереш сега.
- Добре, благодаря. - Седни.
Нямах предвид да си тръгнеш веднага. Дояж си закуската.
Седни.
Казах ти, вече не ми трябват.
Вече са твои. Всъщност ти отиват.
Като закусиш, ще те изпратя там с такси.
Става ли?
Ето. Прочети я, за да знаеш какво става накрая.
Сребристо пежо те чака да те закара.
- Добре. - Не се тревожи.
Утре ще се обадя да видя как си.
А, щях да забравя.
Пощальонът мина, но не исках да те будя.
Казах му, че спиш, и той ми даде това писмо.
- Довиждане. - Довиждане.
Добър ден.
Получих писмо, че паспортът ми не може да бъде издаден.
- Искам да знам защо. - Дайте да видя.
Забранено ви е да напускате страната заради дълг.
Държавата ви съди.
- Съди ме?! - Да.
Защо?
Ало, Бабак?
Кои са тези хора?
Трябваше да дадат заем на фондацията ни,
но Араш каза, че се отказали.
И ти насрочиха среща тук?
Да, винаги е на различно място.
- Извинете, къде е г-н Сахами? - На горния етаж.
- По тези стълби ли? - Да.
Защо не идваш?
Кълна се, че ако с Араш пак сте оплескали нещата...
Не ми издадоха паспорта,
защото агенцията ви е подала жалба срещу мен.
По-скоро е свързано с управителя ви Араш Рахнама.
Не разбирам.
След като преведохме парите, той изчезна.
Парите?!
Заема, който му дадохме.
Но, господине, ние не сме получили нищо.
Така ли? А на кого платихме тези 20 милиарда тумана?
Мислех, че сте запозната със ситуацията.
Вече закъснявате с две вноски.
Нямахме избор.
Съжалявам, че ви е забранено да напускате страната.
Не разбирам. Ние изобщо не сме получили заема.
Може би г-н Рахнама е решил да не ви казва, а после е изчезнал.
- Какво искате да кажете? - Имаме копие от договора.
Може би ако подпишете заявление,
че г-н Рахнама е получил този заем от нас,
можем да се разберем със съдията
и да няма пречки за издаването на паспорта.
Извинете ме.
Лейли защо не вдига?
Недей да пушиш, вредно е за очите.
Очите ми ще се пръснат от болка.
Сякаш имам камъни върху тях.
Утре ще отидем на контролен преглед.
Сигурна ли си, че Араш не е получил парите?
Естествено, че не е, щеше да ми каже.
Опитват се да го натопят.
С тази жалба и ти си не по-малко замесена.
Какво предлагаш да направя?
Не знам, но не може да чакаме Араш.
Кой знае какво са направили с парите,
а сега обвиняват Араш.
Ами ако той наистина е получил заема?
Не би направил подобно нещо. Щеше да ми каже.
Такава сума не е шега.
Толкова му вярваш, че лесно може да те измами.
Нима Араш те дразни дори като го няма?!
Кого го интересува Араш?
Без паспорт животът ни и плановете ни се провалят.
Какво да направя? Не мога да предам Араш.
Нямаме договор с тях, той дрънка глупости.
Значи този Сахами си измисля?
Да, измисля си, лъже. Обвинява ни несправедливо.
Но Араш винаги казва истината.
Ало, г-н Занд, не мога да се свържа с вас.
Бихте ли ми се обадили?
Имаме проблем с фондацията и трябва да говоря с вас.
Благодаря.
Всичко това си го измислила, за да останем в Иран.
Не започвай пак, достатъчно съм изнервена и очите ме болят.
С кое да не започвам, Роя?
Откакто решихме да емигрираме, направила ли си нещо?
Казах ти да учиш датски,
а ти заяви, че нямаш време.
Дори не се научи да караш колело.
Какво, да не би да лъжа?
Не лъжеш, само говориш глупости!
Не виждаш ли, че оставям всичко, което съм и ще бъда,
за да дойда да живея с теб в този тъп град с колелета?
Не разбираш ли, че там ще съм никоя,
но съм се примирила с това само за да съм с теб?!
А сега ми казваш, че не съм направила нищо?!
Ужасен си, Бабак!
Ти и тук си никоя.
- Тя защо е тук? - Не знам.
Не я ли изпрати да си ходи?
Изпратих я, тръгна си.
Колко време бяхте в безсъзнание?
- Съвзех се в колата. - Към три-четири минути.
Не е нещо притеснително.
Може да се приберете и да дойдете утре за контролен преглед.
Но, докторе, изведнъж не виждах нищо!
Напълно ми причерня.
Сякаш наистина ослепях.
Г-н Занд, знаете, че не сме подписвали този договор.
Добре, ще чакам да ми кажете.
Благодаря.
- По-добре ли си? - Да.
Роя...
Наистина не исках да те безпокоя отново.
Но ме беше страх да отида в онова НПО,
затова дойдох пак.
Но ще си тръгна при първа възможност, обещавам.
Какво стана?
Нямат свободни самостоятелни стаи.
А в общите мъжете не могат да остават.
- Мога да стоя и сама. - Дали да не си ходим?
Ако не беше стресирана, нямаше да те оставят.
Ами ако се случи пак през нощта?
Направо ослепях, нищо не виждах.
Страх ме е, Бабак.
- Вие с лекаря не разбирате. - Добре, ще взема стая.
- Мога аз да остана с теб, ако искаш. - Няма нужда.
Ще се обадя на Лейли.
Роя, няма нужда да звъниш на Лейли.
- Ще те затрудни ли да останеш? - Ни най-малко.
Ще отида да оправя документите.
Роя?
Роя!
Да вървим.
- Бабак! - Да, мила?
Придружителят на г-жа Пакру?
- Да? - Оставихте личната й карта.
- Аз ще я взема. - Благодаря.
- Бабак, онзи мъж беше там. - Кой?
С когото се видяхме сутринта за заема.
Сахами?
- Да. - Къде?
Беше ей там, в оптиката.
- Сигурна ли си, че е бил той? - Да, определено беше той.
- Ами ако ни преследва? - Защо да ни преследва?
- Объркала си се. - Той беше!
Няма го. Освен това очите ти не са съвсем...
Може би халюцинираш.
Да вървим, Роя.
Като го огрее светлина, си променя посоката на движение.
95 процента от вселената е съставена от това.
Значи всички ние съставляваме едва пет процента от вселената?
Дори частица от пет са ти много.
Престани!
Араш, можем ли да видим тъмната материя с телескопа?
Не, този е пародия.
Мамо, яж си супата.
Мамо?
Удобно ли ти е тук?
Говори ли пак със Занд?
Оставил е гласово съобщение, че ще провери.
Нали въпросът ще бъде решен?
Не знам.
Е, хайде. Утре сутринта ще дойда пак.
Може ли да подпишеш заявлението,
за да се приключи с тази история?
Не мога, Бабак.
Тогава намери 20 милиарда тумана да се разплатиш.
Нека видим какво ще направи Занд.
Роя, преди пет години останахме заради теб.
Няма да позволя пак да провалиш плановете ни,
ако ще и да се наложи да замина сам.
- Благодаря ти, че ще останеш. - Няма защо.
Ако има нужда от нещо, обади ми се.
Добре, не се тревожи.
- Лека нощ. - Лека нощ.
Извинете, може ли за момент?
Валеше силно и видях, че тя е вир вода.
Като ме видя, припадна.
Заведохме я в полицията, но не можаха да установят коя е.
Колко хубаво, че й помагаш.
Разбрах, че тя няма къде да отиде.
Няма документи, няма нищо.
Какво можех да направя? Беше ми жал за нея.
А и ние с мъжа ми се каним да заминаваме.
Къде?
- В Дания. Копенхаген. - Това е чудесно.
И аз исках да си оперирам очите, преди да заминем,
но мъжът ми не даде. И добре че не го направих.
Зиба?
Роя? Викаше ли ме?
Къде беше?
В тоалетната. Станало ли е нещо?
- Какво говореше преди малко? - Моля?
- Чух те да говориш с някого. - Бях в тоалетната.
- Сигурно си сънувала. - Не, беше твоят глас.
Казваше нещо на някого.
Казваше, че си ме намерила,
че си ми помогнала.
Че си имала планове да отидеш в Копенхаген.
Сестрата каза, че лекарствата ти са силни
и може да причинят объркване.
Предполагам, че е от тях.
Искаш ли да извикам някоя сестра?
Не.
Може би е било сън.
Хайде да се върнеш в стаята.
Ела.
Хайде поспи. Не се тревожи за нищо.
Всичко ще се нареди, обещавам ти.
- Как сте? - Горе-долу.
- Идете да вземете още капки. - Откъде?
- От аптеката долу. - Няма нужда, Бабак ще дойде.
- Аз ще ги взема. - Зиба, чакай да ти дам пари.
Спокойно, г-н Бабак ми даде дебитната си карта снощи.
- Вие бяхте ли тук снощи? - Не, сутрешна смяна съм.
- Защо, проблем ли има? - Не, само питам.
Дръжте това на очите.
- Това сестра ви ли е? - Приятелка ми е.
Снощи нямаше свободни единични стаи
- и мъжът ми не остана. - Нямало е стаи?!
Имаме куп свободни стаи.
Казали са на мъжа ми, че няма.
Сигурно е било грешка. Дръжте това на очите.
Мамо, дай да ти сменим превръзката.
Не ме наричай "мамо", не си ми дъщеря.
"Здравейте, как сте?"
- Бабак! - Дръж това на очите.
- Има ли подобрение? - Не особено.
- Успя ли да се наспиш? - Не, постоянно сънувах кошмари.
- Къде е Зиба? - Слезе да купи капки.
Дал си й дебитната си карта?!
В случай че стане нещо, докато ме няма.
Нищо не е станало. Но нямам доверие на това момиче.
Няма защо да се притесняваш.
Сестрата каза, че има свободни самостоятелни стаи.
- Как така? - Половината стаи са свободни.
Странно. На мен ми казаха, че няма.
- Майка ти се обади. - И какво?
Имала лошо предчувствие. Наложи се да й кажа.
О, не.
Сега пътуват насам.
Казах им, че операцията е рутинна
и ще останеш ден-два в болницата.
Роя? Виждала ли си пак Сахами?
Може да свалите компреса и да си сложите очилата.
Роя, трябва да отидем при Сахами.
- Не започвай пак. - С кое да не започвам?
Не искам грешките на Араш да провалят всичко.
Вече съм сигурен, че е взел парите.
И откъде си сигурен?
- Сутринта отидох при Занд. - И?
- Казвал ли ти е нещо? - Не, какво е станало?
Отишъл е там и са му показали договор с подписа на Араш.
С подписа на Араш?!
- Да. - Това е невъзможно.
Фалшифицирали са го.
Не знам защо толкова вярваш на Араш.
Направи го, за да можем да заминем.
Бабак, Араш ще се върне някой ден.
Ами ако не е получил тези пари? Какво ще му кажа тогава?
Че съм го предала заради един паспорт?
Ще получи доживотна присъда за злоупотреба.
Първо, той няма да се върне.
Второ, вероятно сега се радва на парите.
Бабак, не бъди толкова наивен.
Араш вложи всичко, което имаше, във фондацията ни.
Знаеш го по-добре от всички.
Мислиш ли, че това е съвпадение? Първо той изчезва,
после властите искат да подпиша заявление,
че е взел парите и е избягал.
Утре пресата ще гръмне със заглавия
как директорът на благотворителна фондация
е откраднал милиарди и е избягал.
А моят подпис ще потвърждава това.
Защо се правиш на глупав?
Ако те беше грижа за живота ни,
нямаше да говориш така.
Омръзна ми да слушам за Араш.
Ако аз исках да останем, а Араш - да заминем, щеше ли да заминеш?
- Здравей. - Здравей.
- Как си? - Добре, благодаря.
Благодаря, че си будувала цяла нощ.
За нищо.
Взех ти капките.
Ало?
Пристигнахте ли?
Има портал. Нали сте там, където трябва?
Ще дойда да ви посрещна. Вземете асансьора.
- Ние сме на... - Третия етаж.
Третия етаж. Ще ви чакам пред асансьора.
Отивам да посрещна вашите.
Аз мога да го направя.
Ти остани с Роя.
Но ти не ги познаваш.
Виждала съм снимки в къщата. Ще ги намеря.
- Бабак, кажи й да си ходи. - На кого?
На момичето.
Не искам да идва вкъщи с нас.
Така изведнъж? Тя се грижи за теб цяла нощ.
Защо се загрижи за нея?
За кого съм се загрижил? Какво намекваш?
Тя говореше с една от сестрите снощи.
И какво? Не трябва да говори ли?
Не, каза на сестрата,
че тя ме е намерила, довела ме е тук
и се грижи за мен.
Каза, че щяла да заминава за Дания с теб.
Роя... Това пак ли е като вчера, когато си видяла Сахами?
Халюцинираш ли?
Имаме достатъчно проблеми, не искам и да полудееш.
Не лъжа, чух я.
Повиках я, тя ме попита какво има.
Попитах я с кого говори. Отвърна: "С никого".
Настоях, че съм я чула. Каза, че съм сънувала кошмар.
Защо ще се преструва на мен пред сестрата?
- Може наистина да е било кошмар. - Бабак, будна бях, чух гласа й.
Вече ме е страх от нея.
Роя, проблемът ни не е Зиба.
Полетът ни е след седмица.
Ако отложим, няма да успеем да стигнем до две седмици.
Животът ми и всичко останало ще отиде на кино.
Още дори нямаш паспорт.
Кажи й да си ходи.
Чуваш ли ме изобщо?
Избирай, Роя.
Идваш с мен или ще чакаш Араш?
Кое ще бъде?
Роя! Толкова ли ти е трудно да избереш мен?
Изплаши ме до смърт!
- Здравейте. - Здравей.
Защо я слушаш щерка ми?
- Просто не искаше да ви тревожи. - Всичко е наред.
- Добре ли си, миличка? - Да, татко, не се безпокой.
Да, Бабак?
Тя каза ли нещо друго?
Не, в смисъл...
Добре, уведоми ме, като всичко свърши.
Лекарят не ви ли каза да носите това?
Та вие оставихте ли го да говори?
Благодаря, Бабак.
Масуд ни върза тенекия.
За мен е удоволствие. Всичко хубаво.
Можеше да останете вкъщи.
Обещавам, че ще дойда сутринта и ще остана, докато заминете.
Грижи се за очите си.
- Чао. - Чао.
Лейли защо не ми вдига?
- Още ли ми се сърдиш? - Не.
Хазяинът каза, че трябва да напуснем вдругиден.
Какво?!
Още не сме събрали багажа. Трябваше да предадем ключа другата седмица.
Новите наематели ще се нанасят.
Той в ред ли е?! Ти какво му каза?
Нищо. Какво да кажа?
Как така? Можеше да искаш отсрочка.
Може да изгуби наемателя, а и договорът ни изтече.
Той е в правото си.
И какво ще правим?
Утре ще дойде фирма за преместване да опакова всичко.
- Утре?! - А кога, Роя?
Ти ли си сложил това тук?
Тихо!
Чух нещо.
Мисля, че има някой в къщата.
Здравей, Роя. Как си?
Не знаех, че си тук.
Почти всичката покъщнина е събрана.
Камрани ще дойде утре. Ще останат само куфарите.
Ще сложа останалите дрехи в куфара, а после...
Знаеш ли какво каза тя?
Роя? Разбра ли я?
Не знаех, че говориш датски.
Не говоря, Бабак говори. Но казах, че искам да ти приготвя вечеря.
Не знам какво да правя с всички тези книги.
Трябва да ми помогнеш.
Бабак?
Бабак, би ли дошъл за малко?
- Тя защо е тук? - Коя?
"Коя"?! Това момиче.
Измих си ръцете, дай да ти сложа капките.
Сама ще се оправя.
Не каза ли, че си я отпратил?
Трябваше ни помощ за опаковането.
И нямаше кой друг?
- Защо не помоли майка ми? - Лошо ли е да помогне?
Не разбирам. Защо не ми каза, че си я изпратил обратно тук?
Ровила ми е в нещата, дори е облякла мои дрехи!
- Имаш безброй дрехи. - Бабак!
- Какво правиш? - Бабак, къде е онази рамка?
Недей, аз ще го направя.
Ако искаш да ми помогнеш, прибери останалите дрехи в куфара.
- Бабак, това... - Какво това?!
Казах ти да спреш! Какво правиш с живота ми?
Трябва да знам кое къде е.
Тези неща са за куфарите. Някои са опаковани с мебелите.
Малко е объркващо.
Не трябва ли ти да питаш кое за къде е?
Зиба, сложи й капките.
Казах, че сама ще си ги сложа.
Казаха да ги капеш в определени часове.
Седни и си ги сложи.
Какво правиш? Хвани я.
Отвори.
Другото.
Донеси чаша вода, за да си пие болкоуспокоителното.
Бабак, защо се държиш така?
- Защо правиш така? - Как?
Защо си й казал да дойде тук?
Как е влязла изобщо?
Ключ ли си й дал?
Да.
- Ти в ред ли си? - Реших, че може да ни помогне.
Какви ги приказваш?
- Ето, миличка. - Аз ще й го дам.
Не каза ли, че те боли главата? Изпий това и после ще поговорим.
Хайде.
Умолявам те да се махнеш оттук.
Не знам защо Бабак ти е казал да дойдеш.
- Тръгни си и повече не се връщай. - Престани!
- Стига вече глупости. - Бабак!
Роя, какво казваш, мила?
Къде да отида?
Как така къде?
Не знам.
Иди в онова НПО, иди в полицията, иди където искаш!
Знам, че лъжеш.
Знам, че знаеш точно коя си и каква си.
Само не разбирам защо се правиш на мен.
Съсипа ми живота! Кой ти разреши да носиш тези дрехи?
Няма значение аз ли ще ги нося, или ти,
аз ли ще събера багажа, или ти.
Колко си нагла!
Разбира се, че има значение. Тези неща са мои!
Или си тръгни сама, или ще те изгоня със сила.
- Къде ми е телефонът? - За какво ти е?
Къде е? У теб ли е?
Роя...
- У теб ли е? - За какво ти е?
Да се обадя на мама или Лейли, на някой, който да ми помогне.
Ето, обади им се.
Но те няма да ти вдигнат.
О, не, очите ми!
Защо майка ми не вдига?
Роя?
Бабак, не ми е добре.
- Няма нищо. - Хапчето подейства.
Какво ми даде?
Не се притеснявай.
Всичко ще се нареди.
Ето, обади се на Лейли.
Събудих ли те?
Ти можеш да свириш на пиано?
Скоро трябва да се разделя с него.
Браво!
Ела да вечеряш.
Махай се от къщата ми.
Махай се от къщата ми!
Защо затвори?
- Теб питам! - Стига.
- Какво стига? - Тя пак започна.
Какво говориш? Махай се от къщата ми!
Исках да ти направя добро, но беше огромна грешка!
Вземи си дрехите и напусни дома ми! Върни ми моите!
Бабак, какво е това?
- Как си взел печата на фондацията? - Дай ми това.
Бабак! Откъде си взел печата на фондацията?
- Дай ми това. - От Лейли ли?
- Дай ми го, казах. - Какво е това?
- Влез в стаята! - Какво правиш?
- Марш в стаята! - Не ме докосвай!
- Какво правиш? - Стига! Ще ме побъркаш!
Какво правиш? Недей да заключваш!
Бабак, какво правиш? Отвори!
Отвори, ти казвам!
Помолихме приятелите ни в правителството
да вдигнат забраната за пътуване на г-жа Мовахед.
Благодаря. Оттук ще отидем право в Паспортното.
- Добре. Къде ще заминавате? - В Дания. Копенхаген.
- Градът на велосипедите. - Да.
- Можете ли да карате? - Да.
Моля, подпишете тук.
Дадоха ли ти го?
Честито!
Господине, къде отнасяте това?
Какво правите?
Момчета, не пипайте тези кашони.
- Бабак? - Здравей.
Здравей.
- Какво правиш? - Опаковаме багажа, не виждаш ли?
- Как така опаковате? - Изнасяйте това вече.
Бабак!
Не те ли е срам?! Защо снощи ме заключи в стаята?
Какво беше онова подписано заявление? Фалшифицирал ли си го?
Трябва да се разберем с онова момиче,
и тогава може да събираш багажа.
Господине, вървете си. Спрете с това и си тръгвайте.
Тогава изнасяй своите неща, не пипай моите.
Това не е твое. Вървете.
Къде ми е телефонът?
Бабак, къде ми е телефонът?
Увийте го с фолио и внимавайте, като го изнасяте.
Проверете дали сте получили първите 40.
Бабак, виж си сметката.
- Кой се е разбрал с вас? - Аз.
Защо? Оставете ми пианото!
Нали искаше да го продаваш? Аз го продадох.
А защо не ми казваш?
- Взехме добра цена. - Спазарих се с него за 140.
Не е твоя работа!
- Искахме да го продадем... - Но трябваше да ми кажеш!
Камрани иска да прегледаш списъка на мебелите.
Да вървим.
- Г-н Сале, ще платите ли на таксито? - Къде отивате, госпожо?
Аз съм, г-н Сале. Отивам при г-жа Шоай.
Малко по-високо, моля. Добре.
- Защо не вдигаш телефона, Лейли? - Здравей. Кога си звъняла?
- Звънях ти хиляди пъти! - Не преувеличавай. Как си?
Не съм добре.
Ще ни оставиш ли за малко?
Кажете, г-н Сале.
Да, тя е при мен.
Платете го тогава.
Благодаря.
- Ти ли си дошла с таксито? - Да.
Ела да ми помогнеш с лампичките.
За рожден ден ли са?
- Добре че беше твоя идея. - Кое?
Да зарадваме Араш.
Лейли, стига вече глупости.
Защо не ми вдигаше телефона?
Роя, какво ти става?
- На мен ли какво ми става?! - Днес не ти е ден.
Лейли, не се прави на ударена.
Защо си дала фирмената ни хартия и печат на Бабак?
- Ти ми каза. - Аз съм ти казала?!
- Да. - Кога?
Снощи.
Снощи?! Пълни глупости!
Дай да те погледна.
Защо са ти червени очите? Плакала ли си?
- От операцията е. - Операция?!
Защо не си ми казала?
Лейли, започваш да ме дразниш.
Защо си дала печата ни на Бабак? Защо не ме попита?
- Ти ми каза да му го дам. - Кога?
Като дойдох у вас снощи.
Та аз от четири дни те търся!
Нима намекваш, че няма да помня, ако сме се виждали снощи?
Объркана съм, Роя.
- Къде е Бабак в момента? - Вкъщи.
Той ме побърква. Държи се, сякаш ме няма.
Изглежда е решил да ме остави, понеже нямам паспорт.
Опакова покъщнината и ще замине за Копенхаген с онази кучка.
Взеха ми телефона, продадоха пианото ми!
Тя съсипа целия ми живот!
- Зиба? - Зиба.
Снощи се скарахме. Те ме заключиха в едната стая.
Представяш ли си?!
Снощи ти ми каза, че тя спи в стаята
и на сутринта ще си тръгва.
Снощи аз спях, не тя.
Роя?
Какво има?
Добре ли си?
Ела тук.
Какво става?
Седни.
Добре ли си?
Ще отидем у вас да видим какво става.
- Имаш ли ключ? - Нямам нищо.
- Здравей. - Здравей, Лейли.
Роя, чакай малко.
Какво искаш?
Лейли, качи се горе.
- Недей, Лейли. - Нали искаш да си тръгна?
Нека поговорим.
Лейли, Бабак също е горе. Върви, ние ще дойдем ей сега.
Хайде.
Виж, Роя...
Знам как се чувстваш. Но вече е късно.
И аз бях стъписана в началото,
но от един момент нататък просто трябва да се промениш.
Разбираш ли?
Роя! Чакай де.
- Роя, чакай. - Какво?
И аз бях шокирана, че баща ми и брат ми не ме познаха.
Казваха, че майка ми е полудяла,
понеже не приема друго мъртво тяло за мен.
Нямах избор освен да дойда в къщата ти.
Наложи се да стана Зиба Мовахед вместо Саре Тайеби.
Какво?!
Не помнеше името си,
а сега си спомни и фамилията?!
Знам, че е абсурдно. Но ти дори избра името ми.
Част си от тази игра, без да знаеш.
Като всичко останало.
Като полилея, за който знаех, че ще падне.
Роя!
Роя... Може да се съпротивляваш само до определен момент,
след това трябва да решиш.
Или се променяш, или ще бъдеш елиминирана. Играта е проста.
Чакай.
Как ще докажеш, че още си Роя,
че това е твоята къща,
като всички забравят коя си?
Или не искат да бъдеш това, което си била.
Кой?
- Кой не иска? - Какво значение има?
Ако се вгледаш отблизо - всички.
Дори ти самата.
Роя...
Прости ми.
Роя? Пак ли изгуби съзнание?
Не се бой.
С Бабак решихме, че може да останеш и тази вечер.
Ако близките ти не те намерят,
може да те заведем в онова НПО.
Ще ме докараш до лудост.
Махай се.
Привет! Честит рожден ден!
Всичко това представление ли беше?
Честит рожден ден!
Бабак!
Татко!
Честит рожден ден!
Здравей, татко. Как си?
Бабак, това парти за мен ли е, или за нея?
Танцувайте! Пляскайте с ръце!
Какво става тук?
Защо всички се държите така?
- Хайде пак. - Мълчи.
Подигравате ли ми се?
- Тате, къде е мама? - Кой?
Мама, къде е мама?
Дори не знам коя е майка ти.
Какво?!
- Роя, мила, какво има? - Това не е ли моят рожден ден?
И твоят ли е днес? Колко сладко, тя си спомни.
Няма проблем, ще духнем свещите заедно.
Познаваш ли баща ми?
- Татко, това е Роя. - Аз съм Масуд - бащата на Зиба.
Какво?!
Внимавай!
Кашонът, за който ти споменах.
Някои от нещата ни са там...
Не какви да е неща, а рамкираните снимки.
Оставих ги за теб, татко.
- И всичките книги. - Чудесно.
Ето я тази хубава снимка на нас тримата с Бабак.
Оставих ти и други снимки, за да не ти е мъчно за нас.
Дано догодина се видим в Дания.
Бабак!
- Какво си направил с нашите снимки? - "Нашите"?
- Той се обади, идва. - Зиба, ела за малко.
Бабак, мислех, че играеш тази игра, за да ме изненадаш.
Но ако продължаваш, ще преминеш границата.
- Няма ли да спреш? - Бабак!
Стига с това "Бабак, Бабак".
От седмица си в къщата ни. Правеше каквото искаш.
Какво?!
Ако не беше Зиба, вече щях да съм те изгонил.
Няма да позволя да ни провалиш заминаването.
Бабак!
Не виждаш ли, че тя не е добре?
Роя, седни тук.
Очите ли те болят?
Бихте ли угасили светлините?
Къде са й капките?
Роя, скъпа?
Роя?
Как се чувстваш, миличка?
Роя?
Зиба?
- Затвори очи за малко. - Защо?
- Затвори очи. - Но...
Хайде де, ще видиш.
- Не поглеждай. - Къде...
Не поглеждай. Сега може да погледнеш.
Араш!
- Кога пристигна? - По-рано днес.
- Майка ти знае ли? - Още не съм й казал.
- Ти знаеше ли? - Араш, ела насам.
Роя, това е Араш.
Разказвах ти, че с него и Лейли бяхме тримата мускетари.
Здравей, аз съм Араш.
- Роя също ми е приятелка. - Стига глупости.
Това не е Араш. Той не изглежда така.
Аз съм Араш Рахнама. Виждали ли сме се преди?
Роя е при нас... Ще ти разкажа.
Бабак, ти знаеш, че това не е Араш. Защо не казваш нищо?
- Пак се започна. - Роя, ти не си виждала Араш.
А ти си го виждала?!
Приятели сме от десет години.
Какви ги говориш?!
Губя си разсъдъка.
Но как...
Това не е Араш. Друг човек е.
Татко...
Къде е мама?
Татко, къде е мама?
Бабак, наистина ли смяташ, че това е жена ти?
Тя само се преструва на мен.
Облякла е моите дрехи,
носи моя парфюм, мирише на мен.
Аз съм тук!
Мястото ми е тук. Какво ви става на всички?
Тя самата ми каза.
Като отидохме в джамията, сме говорили с близките й.
Кажи им това, което каза на мен.
Какви са тези врели-некипели?
Първите дни дума не обелваше,
а сега не спираш да бръщолевиш.
Бабак!
Казвах ти да не си такъв инат, но не слушаше.
Какво говориш?
Казвах ти, но не ме слушаше!
Помниш ли ме?
Кажи им! Кажи им коя съм!
Няма ли да спреш? Хайде стига вече.
- Искам да говоря с нея. - С коя?
Направили са проверка.
Оказа се, че близките ти те търсят от няколко дни.
Пази се.
Защо се държите така?
От участъка ми казаха, че близките ви ви търсят.
Не сте дете. Защо сте избягали от вкъщи?
Отиваме в участъка.
- В миналото имала ли е такива прояви? - Какви?
Да не ви познава, да не помни коя е,
да е объркана.
Не, Хание винаги е имала отлична памет.
Никога нищо не забравя.
В семейството е прочута с паметливостта си.
Ако се боя да не забравя нещо, все я моля да ме подсети.
Госпожо, наистина ли не знаете кой е този мъж?
Не.
Искате да кажете, че никога не сте го виждали?
Веднъж.
В полицията.
Кога?
Миналата неделя.
- А преди това? - Не.
А той видя ли ви тогава?
Господине, не съм сляп, мога да позная жена си.
Той видя ли ви?
Разменихме няколко думи.
Каза, че търси жена си, която била в неизвестност.
Ако те бях видял, с Амирали,
майка ти и сестра ти нямаше да изгубим съня си.
Госпожо, това е личната ви карта.
Открихме ви в новата дигитална система.
Съвпада с пръстовите ви отпечатъци.
Според закона на основата на документите
този господин е ваш съпруг.
Още ли настоявате, че не сте г-жа Хание Самии?
Слава богу!
Много ни липсваше, миличка.
Ето, мамо, изпий това.
Хание отново е с нас, всичко е наред.
- Слава на Аллах. - Толкова се молих.
Стига вече. Изпий го.
Полицаят каза, че е късмет, че сме я намерили.
Много хора изчезват всяка година и никой не ги намира.
Тя е в шок.
Като си почине, ще се оправи.
По-добре ли си?
Вземи си душ, да се освежиш.
Хание, нямаш представа колко ми липсваше ароматът ти.
Слушай внимателно.
Тук е имало жена, която прилича на мен. Името й е Хание.
Лейли, Роя е.
Как така коя Роя?
Лейли, ти ме помнеше.
Ало? Ало, Лейли?
Събудих ли те? Извинявай.
Защо спиш тук?
Добре ли си?
Взех от прясно изпечения хляб, който харесваш.
По пътя всички ме поздравяваха.
Видя ли, че пресадих растението в голяма саксия?
Прекрасно е така.
Погледни го.
Оставям водата да полееш растенията после.
Както винаги.
Амирали, изпей на мама новата песничка, която научи.
Падна нощ и звездичката грее в небето.
Не е една, не са десет или сто,
хиляди са те.
Нощем звездичката е светлината над нас.
Досущ като цвете в градината на небето.
А малко по-надолу е и красивата луна.
Ето, сине.
Говорих с Хамид. Довечера ще отидем при него в болницата.
Менторът му ще е там.
Казват, че е един от най-добрите психолози в страната.
Ще мина да те взема.
Не се тревожи, скъпа, скоро ще се оправиш.
Обещавам.
Да вървим, сине.
Чао.
Тя е една такава елегантна...
Веднъж дойде, а Хание помагаше на касата.
Чудесно.
Тя беше там.
Никога не плаща, понеже заведението е нейно.
Като приключи, понечи да си тръгне,
но Хание я подгони.
Втурнахме се и ние, Хание приклещи жената.
Тя се беше уплашила много.
Не знаех коя е, трябваше да ми кажеш.
Ти никого не знаеш.
- Да вървим. - Къде? Още не ми е минал редът.
Чакай тук, ей сега се връщам.
Върви, аз ще отида при татко.
Скоро започват фойерверките.
Да не се изгубиш.
Те са ей там, виждам ги.
Добре, върви.
Извинете?
Мисля, че този часовник е на сина ви.
Светеше силно в мрака.
Сякаш е пълен с фосфор.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО