Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Jsi připravená? - Počkej! Ano, jsem.
- Dívej se přímo před sebe. - Dobře!
- Držím tě... - Nepouštěj mě!
- Jeď a používej obě brzdy. - Dobře.
- Nepouštěj mě... - Jeď, je to snadné.
- Před sebe! - Bábaku!
Vedeš si skvěle! Jeď.
Já to zvládnu. Soustřeď se.
Rújá?
Rújá!
Nestalo se ti něco?!
Vyděsila jsi mě! Vstaň.
- Jsi v pořádku? - Jo jsem.
NÁSTUPKYNĚ
Už jsem všechny svolala v hale na společnou fotku.
Bylo by krásné ho vidět, když jsem tu poslední den.
To ano.
Nezapomínej ji zalévat dvakrát týdně.
Nezapomenu. Ještě něco?
- Volala jsi Náhíd? - Volala.
Nic?
Hm...
- Budeš mi moc chybět. - Ty mně také.
Uděláme si fotku na památku!
Slibte mi, že někdo zpětně Araše do fotky přidáte přes Photoshop!
Třeba tady?!
Připraveni? 1... 2... 3.
Už mě nebaví o tom diskutovat.
Souhlasila jsem s odjezdem
a nemá smysl dál řešit, jestli jsem šťastná, nebo ne.
On se asi obává, že ztropíš nějakou hloupost těsně před odjezdem.
Možná mi neuvěříš, ale někdy mám chuť to celé odvolat!
- Opravdu?! - Jasně, že ne!
Sbalíme se a odjedeme!
Vím, že to myslíš vážně! Ale Bábak taky ví, co jsi za číslo!
Měla jsi ho vidět, když zjistil, že jsem ztratila pas!
Málem dostal infarkt!
Jak se máš ?
Jak se jmenujete?
Jaké je vaše povolání?
Slečno?
Jste v pořádku?
Slečno?
Je vám lépe?
Napijte se.
Slečno.
Slyšíte můj hlas?
Slyšíte mě?
Už můžete zvednout prst.
Ještě jednou ho položte.
- Co s tím je? - Netuším.
- Promiňte, mohla byste to prosím zkusit vy? -Já?
Ano.
Už to funguje. Paní Rújá Pakrou, narozena roku 1984 v Teheránu.
- Je to tak? - Ano. Správně.
Zkusíme to tedy ještě jednou.
Vypadá to, že není registrovaná v systému. Divné.
- Karímí... - Ano, pane?
Zkontroluj aktuální seznam pohřešovaných osob.
Ano, pane.
Paní, jste z Teheránu, nebo pocházíte z jiného města?
Máte tady rodiče nebo nějaké příbuzné?
Uděláme fotografii a sepíšeme hlášení.
Jestliže se po ní někdo bude ptát, najde ji.
Tvoje maminka je krásná. Kde to je?
Tohle je naše školka. A to je moje maminka, Hánieh.
Stýská se ti po ní?
Neboj, drahoušku, brzy se vrátí.
Amíralí, pojď, nezdržuj paní.
- Máte úžasného chlapce. - Děkuji.
Nedělejte si starosti. Vaši ženu jistě brzy najdou.
Díky.
Podívejte, já už musím jít. Vy zatím zůstaňte tady.
Vaše rodina si pro vás přijde.
Nebojte se, dobře?
Pohyb, pohyb!
Ticho!
Pusťte mě!
Pojď.
Nevím, proč jsem si myslela, že navzájem známe svá jména.
Já jsem Rújá.
Jedna z mých kolegyň měla špatnou paměť na jména.
A tak všem říkala Zíbá!
"Zíbá, prošla jsi všechny účty?"
"Zíbá, kam mám odeslat tuto zásilku?"
"Zíbá, viděla jsi Zíbá? Až ji potkáš, vzkaž jí, že ji hledá Zíbá!"
Takže prozatím budeš Zíbá! Co ty na to?
Zkus něco napsat.
Cokoliv, na co si vzpomínáš.
Jméno. Adresa. Cokoliv.
Dobře, tak zkusíme něco jiného.
Podívej se sem.
Dám vědět všem, že jsi tady.
Jsi unavená?
Chceš si odpočinout?
Takže my tvoříme pouze 5 % celého vesmíru?
I těch 5 % je pro tebe až moc!
Nech toho!
Araši, je s tím možné pozorovat temnou hmotu?
Ne, to je jen vtip!
Můžeš s tím pozorovat jen Měsíc, Venuši...
... a také pohledné dívky odnaproti!
Jen to správně nastavím, a můžete se kochat pohledem na Měsíc!
Až uvidíte, jak se třpytí a září.
Úžasné.
Člověk zapomene, že je to jen odraz Slunce.
Vypadá, jako by do něj nasypali fosfor!
Rújá.
Rújá, drahá.
- Proč jsi spala tady? - Ahoj.
Kolik je hodin?
Je ráno. Proč jsi spala tady?
Usnula jsem při čtení.
- Máš se dobře? - Ano.
Měl jsi příjemný let?
Běž si lehnout do postele. Po sprše musím do práce.
- Bábaku! - Ano?
- Nechoď tam. - Proč ne?
Máme hosta.
- Lejlí? - Ne.
Vysvětlím ti to. Je to dlouhý příběh.
Už jsi vzhůru?
Dobrý den.
Jsem Bábak. Rújin manžel.
Včera večer jsem řekla všem, ať zveřejní její fotku.
Určitě se dnes někdo ozve.
Ale my ji vůbec neznáme. Dej jí něco k jídlu a pošli ji pryč.
- Ale Bábaku, kam by šla? - Co já vím?
Právě plánujeme odjezd ze země. Už tak máme dost starostí.
Nemůžeme teď přijímat hosty.
Kdybych tu včera byl, nedovolil bych to.
Je to úplně cizí žena.
Dnes odejde. Bylo mi jí líto.
Chudinka, stála v dešti a celá se chvěla.
Já mám také obavy.
Co když je na útěku, její rodina přijde a udělá scénu?
Řeknu Lejlí, ať ji někam ubytuje, dobře?
Doufám, že to nedopadne jako tenkrát.
Jednou jsem udělala chybu...
Jednou?! Takže ji uděláš znovu?
Fajn, pošlu ji pryč.
Nezlob se. Podívej se na mě.
Dobrá. Počkáme, až se někdo ozve.
Pokud ne, vezmeš ji na policii nebo někam... něco vymyslíš.
A teď mi povězte, jak vypadá vaše dcera?
Ne, není vůbec tlustá.
A ne, nemá ani snědou pleť.
Viděla jste vůbec její fotku?
Dobře. Nevadí.
Ale ta fotka, co jste mi poslala, se jí vůbec nepodobá.
Ano. Děkuji.
Co na něj říkáte?
Je dobré.
Má trošku problém s pedály, ale jinak je v pořádku.
- Jak dlouho ho máte? - Asi tak 15 let.
170 miliónů tománu je moc. Dám vám 130.
130 je málo!
Mohu vám dát 135. Rozmyslete si to a ozvěte se.
Je jí tak přes dvacet let.
Proč bych vám měla dávat adresu?
Ano. Jistě.
Pošlete mi fotku vaší sestry.
Ano, dobře, pošlete ji...
Přivádějí mě k šílenství!
Už od rána volají a hledají u mě své ztracené členy rodiny.
Nevím, kam dám všechny ty knihy.
Slíbila jsem Bábakovi, že si vezmu jen každou desátou.
S ním se musím také rozloučit.
Prosím?
Ano. Já zveřejnila tu fotku.
Co?
Vaše dcera?
Sáreh?
Já vlastně ani nevím, jak se jmenuje.
Jde o to, že si nepamatuje ani své jméno.
Můžete mi poslat nějaké fotky?
Jak to, že máte jen jednu fotku své dcery?
K mešitě?
Hlavně klid...
Přes ten pláč jde těžko rozu...
Haló?
Nezvedá to.
Přišla fotka!
Koukni se, jsi to ty?
Píše: "Nemohu teď mluvit.
Prosím, přijďte k mešitě Al-Nabi co nejdříve."
Vypadá jako ty?
Trošku se ti podobá.
POHŘEB SÁREH TÁJEBÍ
Pamatuješ si něco o této zesnulé ženě?
Sáreh Tájebí.
Dobrý den, jak vám mohu pomoci?
- Dobrý den. Upřímnou soustrast. - Děkuji.
Jedna paní mi zavolala... Promiňte...
Tato žena se ztratila.
Ztratila paměť, neví, kdo je a kde žila.
Zveřejnili jsme její fotografii
a jedna paní mě kontaktovala, poslala fotografii...
... a pak adresu této mešity.
- Já tomu nerozumím. - Co se děje, tati?
- Dobrý den. - Upřímnou soustrast.
Říká, že tato žena se ztratila a někdo ji poslal na tuto adresu.
Asi před půl hodinou mi volala paní a říkala, že ji zná.
Prý je to její dcera.
Pak se hovor přerušil.
Poté mi poslala fotku. Ukážu vám ji.
Zmizela.
Omlouvám se, ale neznáme ji.
Po smrti mé sestry se matka necítí nejlépe.
A když vidí dívku ve věku mé sestry, považuje ji za vlastní dceru.
Nevím, proč si myslela, že je to ona.
Jmenovala se Sáreh. Byla stejně stará.
- S dovolením se vrátíme dovnitř. - Moje žena se necítí dobře.
Obviňuje mě z její smrti.
Říká, že Sáreh je stále naživu.
- Tati. - Prý mohu za její útěk.
Sám jsem ji dovezl do márnice. Stál jsem u jejího těla.
- Ale ona tomu nevěřila. - Pojď, tati, vrátíme se dovnitř.
- To ona vám volala. - Pojď, tati.
- Tak co, jak to dopadlo? - Planý poplach.
Rújá.
Tady nemůže zůstat. Je to velká zodpovědnost...
- Šššš! - Přestaň!
Netušíme, co je zač ani odkud je.
Co když utekla a její rodiče proti nám vznesou obvinění?
- Přestaň, Bábaku! - Odvedeme ji na policejní stanici.
- Teď? - Ano, hned teď!
Jste v pořádku?
Promiňte...
Oba jsme rádi, že tu s námi jste,
ale upřímně... teď jsme ve složité situaci.
Musíme se vystěhovat a za dva týdny opouštíme zemi.
A navíc, Rújá jde zítra na operaci očí.
Pardon.
Ano?
Jo, jo.
Chápete, co říkám?
Doufám, že vás rodina brzy najde, ale...
Dej mi to. Pořežeš se.
Tady.
Je ti dobře?
Musím...
Co?
Co jsi právě řekla?
Zíbá?
- Co se stalo? - Teď na mě promluvila.
Zíbá, drahoušku, co jsi řekla?
Vzpomínáš si na něco?
Musím odejít.
Kam chceš odejít?
Zíbá, kam musíš jít?
Víš, kam máš jít?
- Vzpomínáš si na nějaké místo? - Ne.
Obleč se, abys nenastydla.
Děkuji.
Mluvila jsem s Bábakem.
Můžeš u nás zůstat pár dní.
Jak jsi věděla, že ten lustr spadne?
Nevím.
Jako kdybych to věděla z minulosti.
Jako déjà vu?!
Zíbá...
Je něco, s čím se mi bojíš svěřit?
Ne.
Chci, abys věděla, že mi můžeš říct cokoliv. Zůstane to mezi námi.
Dobře?
Pojďme dovnitř. Je chladno.
Zítra musíme jet kvůli mé operaci na kliniku.
Jsem nervózní.
Ale to nevadí.
Rújá?
Ano, drahoušku?
Když člověk zapomene na svou minulost,
je stále tou stejnou osobou?
Nebo se stane někým jiným?
To je jasné. Je pořád tou stejnou osobou jako předtím.
Proč tě to napadlo?
O nic nejde.
Tady je!
- Jsi v pořádku? - Ne, pálí to!
Zbytečně ses bála, ani to nebolelo.
Můžeme jít?
Lejlí, podívej se, jak na to.
Sammy říká, že Náhíd pořádá setkání u ní na terase.
Vážně? Jaké setkání?
Nabídla se, že bychom od ní mohli pozorovat zatmění Měsíce.
Nevím. Počkáme na Bábaka.
Mám jí vyřídit, že jsi měla operaci a nemůžeš přijít?
Ne... co když se s ní před odjezdem nestihnu setkat...
Vezmi si léky, prospi se, a uvidíme, jak ti bude.
- Řeknu Náhíd, že se ozveme. - Dobře.
Měla jsem sen, že se vrátil. Nikdo z vás nechyběl.
Byla to velká oslava.
Byli jste tam i vy a všichni vaši příbuzní.
Poté jsem ho spatřila, jak se přibližuje z dálky.
A před ním kráčel shluk lidí.
Pak se mi začal ztrácet.
Znáte ten pocit ve snu, kdy tušíte, že něco je špatně,
ale nevíte co?
Vypadalo to, že jsou všichni šťastní.
Nechápala jsem, proč jsem se cítila tak zvláštně.
A poté jsem ho uviděla vystupovat z davu.
Kráčel přímo ke mně a pozdravil mě.
Vzhlédla jsem k němu.
Nejdříve byla jeho tvář nejasná.
Poté jsem ho už viděla jasně.
Byla jsem překvapená.
Zjistila jsem, že to nebyl Araš. Byl to někdo jiný.
Nastalo ticho. Nikdo nic neříkal.
Jako kdyby ostatní čekali, až ho obejmu.
On mě chtěl také obejmout.
Ale já jsem se nemohla pohnout.
Zeptala jsem se: "Kdo jsi?"
Odpověděl: "Mami, ty mě nepoznáváš?"
"Jsem Araš. Tvůj syn."
Ale já jsem ho nepoznávala.
Pak se někdo ozval z davu a řekl:
"Náhíd! Měla by ses stydět!"
"Je to přece tvůj syn Araš!"
Jen to správně nastavím a můžete se kochat pohledem na Měsíc!
Až uvidíte, jak se třpytí a září...
Úžasné.
Člověk zapomene, že je to jen odraz Slunce.
Vypadá, jako by do něj nasypali fosfor!
Jste přátelé dlouho?
- S kým? - Se synem paní Náhíd. Arašem?
Ano. Potkali jsme se na univerzitě.
Později jsem s ním a s Lejlí pracovala v redakci.
Stali se z nás tři mušketýři!
Po uzavření redakce jsme založili charitu.
Za pár dní to budou dva měsíce, co Araš zmizel.
Hledali jsme ho všude. Zmizel beze stopy.
Chudák Náhíd. Za tu dobu zestárla o deset let.
Přemýšlela jsem nad tvou matkou. Musí se cítit stejně jako Náhíd.
Zíbá!
Včera večer ses mě ptala, zda se změníš,
když zapomeneš na svou minulost...
Co jsi tím přesně myslela?
No... že si nepamatuju, kde jsem předtím byla.
Ale ty jsi neřekla: "Když si člověk nepamatuje,"
ale: "Když zapomene..."
A jaký je mezi tím rozdíl?
Nevím.
Rújá, nepřijdeš se podívat?
Já se dívám odsud!
Je krásný a červený.
- Chceš se podívat ty? - Ano.
Tak běž.
Co jsi taková bez elánu.
Pojď sem, Zíbá. Pusť ji, ať se podívá.
- Jsi vzhůru? - Ano, jsem.
Co oči, už tě nebolí?
Stále mě bolí. Už mě to otravuje.
Jsi krátkozraká?
Asi ano. S brýlemi vidím lépe.
Líbí se ti ta kniha?
Četla jsem jen začátek. Viděla jsem vás ji dnes číst.
Právě jsem ji dočetla.
Jsem překvapená, že sis vybrala zrovna tuto knihu!
Proč?
Protože je o dívce, co hledá svého ztraceného bratra.
Zajímavé!
- A najde ho? - Ne.
Je to spíš o tom, že ona ztratí samu sebe.
Vzpomněla sis na něco?
Ne.
Říkám si, co kdybys měla manžela nebo dítě?
Nebo bys očekávala nějakou důležitou událost?
Není to divné?
Vůbec tě nezajímá, kdo jsi a odkud jsi přišla?
Samozřejmě, že mě to zajímá. Ale na nic si nevzpomínám.
Ani na nic před tou nocí?
- Předtím, než jsem potkala vás? - Ano.
Ne, na nic.
Pamatuji si jen, že jsem stála před dveřmi
a pak jste za mnou přišla.
Poté jsme šly na policii.
Tam jsem chtěla něco říct,
ale jako bych zapomněla i to, jak se mluví.
To je vše.
Máš nějaké vzpomínky na události spojené s jizvou na tvém zápěstí?
Ne.
Možná jsi neměla ráda svůj dřívější život
a nyní chceš zapomenout, alespoň částečně.
Ne?
Já nelžu.
Opravdu si na nic před tím večerem nevzpomínám.
Nechtěla jsem tím říct, že lžeš.
Ale mám pocit, že se zajímám o tvou minulost víc než ty sama.
Nevím. Možná jsem jen zvědavá.
To je tvoje.
Omluvám se... sama vidíš, že jsme v těžké situaci.
Navíc se po té operaci necítím dobře.
Tohle si nech, než se postavíš na vlastní nohy.
Je tu jedna nezisková organizace, která pomáhá ženám v nesnázích.
Ženám, co mají rodinné problémy
nebo z jakéhokoliv důvodu utekly z domova.
Dá jim střechu nad hlavou, pomůže sehnat práci a začít od začátku.
Dnes ráno Lejlí mluvila s ředitelem této organizace.
Rozhodli jsme se, že tě tam pošleme.
Není to vůbec špatné místo.
Posílali jsme tam vlastní zaměstnance z naší charity.
Děkuji.
Víš, Zíbá,
s Bábakem bychom byli rádi, kdybys s námi mohla zůstat.
Ale sama vidíš, jak na tom jsme. Zanedlouho se musíme odstěhovat.
Čím dřív tam půjdeš, tím lépe.
- Dobře, děkuji. - Sedni si.
Neříkám, že máš jít hned teď. Nasnídej se.
No tak, sedni si.
Řekla jsem ti, že už je nebudu potřebovat.
Odteď jsou tvoje. Náhodou ti sluší!
V klidu se nasnídej a pak ti zařídím odvoz do organizace.
Dobře?
Na, vem si tu knihu s sebou, dozvíš se, jak to dopadlo.
Venku na tebe čeká stříbrný Peugeot, doveze tě tam.
- Dobře. - Ničeho se neboj.
Hned zítra ti zavolám.
Málem bych zapomněla.
Když jste spala, byl tu pošťák. Nechtěla jsem vás budit.
Řekla jsem mu, že spíte, a on mi předal tuto obálku.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Dobrý den.
Přišel mi dopis, že mi nemůže být vydán cestovní pas.
- Chtěla bych znát důvod. - Prověřím to.
Nemůžete opustit zemi z důvodu vašeho dluhu.
Jedna organizace vás zažalovala.
- Mě?! - Ano.
Proč?!
Ahoj, Bábaku.
Co je to za lidi?
Měli naší charitě půjčit peníze.
Ale Araš tvrdí, že si to rozmysleli.
Řekli ti, abys šla sem?
Ano, máme schůzku pokaždé na jiném místě.
- Promiňte, pane, kde je pan Sahamí? - Běžte tudy po schodech nahoru.
- Tudy? - Ano.
Proč nejdeš se mnou?
Přísahám, pokud jste to ty a Araš zase podělali...
Moje žádost o vydání pasu byla zamítnuta,
protože vaše organizace na mě podala stížnost.
To se spíš týká ředitele Araše Rahnamá.
Tomu nerozumím.
Poté, co jsme provedli převod, zmizel.
Převod peněz?!
Půjčku, kterou od nás obdržel.
Ale pane Sahamí, tato záležitost ještě nebyla dořešena.
Nebyla? Komu jsme tedy poslali těch dvacet miliard tománů?!
Myslel jsem, že to víte.
Navíc jste nám neposlali první dvě splátky.
Neměli jsme jinou možnost.
Je mi líto, že jsme vám tím zabránili odjezdu.
Vůbec tomu nerozumím.
My jsme od vás žádné peníze neobdrželi!
Možná vám to pan Rahnamá zatajil a zmizel.
- Co tím myslíte? - Máme kopii smlouvy.
Pokud byste sepsali prohlášení,
že pan Rahnamá od nás peníze dostal,
mohl bych se domluvit se soudcem,
aby stáhnul zákaz vycestování ze země.
Omluvte mě na moment.
Proč mi to nezvedá?
Nekuř, dráždí ti to oči.
Moje oči za chvíli puknou bolestí.
Jako bych na nich měla kameny.
Zítra půjdeme na kontrolu.
Jsi si jistá, že Araš ty peníze nedostal?
Jasně, že ne! To by mi řekl.
Připravují na něj past.
Teď se ta stížnost týká i tebe.
Co mám podle tebe dělat?
Nevím, ale nemůžeme čekat na Araše do nekonečna.
Bůh ví, co s těmi penězi provedli, a teď to hází na Araše.
A co když Araš ty peníze opravdu dostal?
Araš by to neudělal. A pokud ano, řekl by mi to.
Vzít si takovou půjčku není jen tak.
Ty mu tak moc důvěřuješ, že by tě snadno oklamal.
Araš ti leze na nervy, dokonce teď, když nikdo neví, kde je?!
Co je mi po Arašovi?!
Bez vydání pasu bude náš život a všechny naše plány zničeny.
Tak mi řekni, co mám dělat? Nemohu Araše zradit.
My jsme s ním žádnou smlouvu neuzavřeli. Plácá nesmysly.
Takže si tenhle Sahamí podle tebe vymýšlí?
Jo, vymýšlí si! Lže nám.
Zatímco Araš říká vždy jen pravdu!
Dobrý den, pane Zande, několikrát jsem vám volala,
mohl byste se mi, prosím, co nejdříve ozvat?
Máme naléhavý problém s naší charitou,
potřebuji s vámi nutně mluvit.
Budu vám vděčná. Děkuji.
Tak to je skvělé! Teď zůstaneme trčet v Íránu!
Bábaku, prosím tě, nezačínej s tím zas! Mám bolesti a nervy na dranc.
S čím nemám začínat? S čím?
Čím jsi doteď přispěla ode dne, kdy jsme se rozhodli emigrovat?
Řekl jsem ti, nauč se dánsky.
A ty: "Nemám na to čas, je to moc složité!"
Nebyla jsi schopná se ani naučit jezdit na kole!
Co je? Lžu snad?
Ty nelžeš. Říkáš pitomosti!
Copak nevidíš, že opouštím vše, čím jsem a mohla bych se stát,
abych mohla žít s tebou v tom blbým městě kol?!
Akceptovala jsem fakt, že tam nebudu nic znamenat,
budu nula, jen abych mohla žít s tebou!
A po tom všem mi řekneš, že jsem pro to nic neudělala?!
Jsi takový hajzl, Bábaku.
A tady něco znamenáš?
- Co tady dělá? - Netuším.
Tys ji ráno neposlala pryč?
Ale ano, odešla.
Jak dlouho jste měla černo před očima?
- Do té doby, než jsem se vrátila do auta. -Asi 3 nebo 4 minuty.
Není se čeho obávat.
Můžete jít domů a zítra přijďte znovu na vyšetření.
Ale pane doktore, z ničeho nic jsem ztratila zrak!
Měla jsem před očima naprostou tmu.
Na chvíli jsem úplně oslepla.
Ale pane Zande, vy víte dobře, že jsme nikdy tu smlouvu nepodepsali.
Dobře, počkám, až zjistíte více.
Děkuji.
- Je vám lépe? - Ano.
Rújá.
Nechtěla jsem vás znovu otravovat.
Ale bála jsem se jít do té organizace.
Proto jsem se vrátila.
Ale slibuji, že brzy odejdu.
Co se stalo, Bábaku?
Žádný soukromý pokoj není k dispozici.
Muži nesmí zůstávat ve veřejných pokojích.
To nevadí, zůstanu tu sama.
Máme jít domů?
Kdybys tolik nenaléhala, doktor by tě ani neprohlédl.
Co když se mi to stane znovu uprostřed noci?
Na chvíli jsem úplně oslepla! Neviděla jsem nic!
Bojím se, Bábaku.
- Copak mě nechápete? - Dobře, požádám o pokoj.
- Jestli chcete, mohu u vás zůstat. - To není nutné. Zavolám Lejlí.
Rújá, není třeba jí volat.
- Vadilo by vám zde zůstat? - Absolutně ne.
Tak já půjdu vyplnit formulář.
Rújá.
Rújá!
Pojďme.
- Bábaku... - Ano, drahá?
Doprovod paní Pakrou.
- Ano? - Nechal jste tu její občanku.
- Jdu pro ni. - Děkuji.
- Bábaku, ten muž stál přímo tam. - Jaký muž?
Ten, u kterého jsme ráno byli kvůli té půjčce.
Sahamí?
- Ano. - Kde byl?
Byl přímo tam u optiky.
- Jsi si jistá, že jsi ho viděla? - Ano, byl to on!
- Snad nás nepronásleduje? - Proč by to dělal?
- Spletla ses. - Byl to on!
Není tady. Navíc tvoje oči jsou...
Možná jsi měla vidiny.
Rújá, jdeme.
Když na to dopadne světlo, změní svou dráhu.
Z toho se skládá 95 % vesmíru!
Takže my tvoříme pouze 5 % celého vesmíru?
I těch 5 % je pro tebe až moc!
Nech toho!
Araši, je s tím možné pozorovat temnou hmotu?
Ne, to je jen vtip...
Mami! Dej si polévku.
Mami!
Cítíš se tu dobře?
Mluvila jsi ještě s panem Zandem?
Právě mi nechal hlasovou zprávu, že se tomu věnuje.
Vyřeší se to, že?
Nevím.
Zastavím se tady zítra ráno.
Rújá, mohla bys podepsat to prohlášení,
ať už to máme za sebou?
Nemůžu to podepsat.
Fajn, tak někde sežeň dvacet miliard tománů, co ty na to?!
Počkáme na to, s čím přijde pan Zand.
Před pěti lety jsme tu zůstali kvůli tobě.
Tentokrát nedovolím, abys překazila naše plány.
I kdybych měl odjet sám.
- Děkuji, že tu zůstanete přes noc. - Není zač.
Kdyby cokoliv, zavolejte mi. Budu vzhůru.
Spolehněte se.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Pardon, pane!
Lilo jako z konve a pak jsem si jí všimla, byla celá promočená.
Jak mě spatřila, omdlela.
Pak jsme ji vzali na policejní stanici
a tam ji nedokázali identifikovat.
Je od tebe hezké, že jí pomáháš.
Zjistila jsem, že nemá kam jít, že nemá doklady, nic.
Co jsem měla dělat? Bylo mi jí líto.
K tomu všemu s manželem plánujeme odletět ze země.
Kam?
- Do Dánska, do Kodaně. - To zní skvěle!
Chtěla jsem jít před odjezdem na operaci očí,
ale manžel nesouhlasil. Ještě že jsem na ni nešla.
Zíbá?
Rújá? Volala jste mě?
Kde jsi byla?
Na toaletě. Stalo se něco?
- Co jsi právě říkala? - Co?
- Slyšela jsem tě s někým hovořit. - Byla jsem tam vzadu na toaletě.
- Možná jste měla sen. - Jsem si jistá, že to byl tvůj hlas.
Vyprávěla jsi někomu, že jsi mě našla.
Že jsi mi pomohla.
A také, že chceš odjet do Kodaně?!
Sestřička zmiňovala, že vám dala silné léky,
a možná to způsobily!
Určitě je to těmi léky.
Chcete, abych zavolala sestřičku?
Ne.
Možná to byl jen sen.
Vraťme se do pokoje.
Pojďte.
Prospěte se. Nedělejte si starosti.
Všechno bude v pořádku. Slibuji.
- Jak se cítíte? - Jde to.
- Kupte jí tyto kapky. - Kam mám pro ně zajít?
Dole je lékárna.
Není třeba, Bábak za chvíli dorazí.
Dojdu pro ně.
Zíbá! Počkej, dám ti na ně peníze.
Nemusíte. Včera večer mi Bábak dal pro všechny případy platební kartu.
- Byla jste tu včera v noci? - Ne, já mám ranní službu.
- Pročpak? Měla jste nějaký problém? - Ne, jen mě to zajímalo.
Položte si to na oči.
- To je vaše sestra? - Ne, kamarádka.
Včera už nebyly volné soukromé pokoje.
- Takže můj manžel nemohl... - Nebyly?!
Máme spoustu volných pokojů.
Manželovi ale řekli, že nejsou.
Muselo dojít k chybě. Nechte si to na očích.
Mami, nech ji vyměnit ten obvaz.
Neříkej mi mami. Nejsi má dcera.
"Ahoj, jak se máš?"
- Bábaku! - Nesundávej si to!
- Je ti lépe? - Hm.
- Spala jsi dobře? - Ne, měla jsem noční můry.
Kde je Zíbá?
Šla dolů do lékárny pro oční kapky.
Tys jí dal platební kartu?
Pro jistotu, kdybys něco potřebovala. Stalo se něco?
Ne, nestalo. Jen té dívce nedůvěřuji.
Nic se nestane. Nemysli na to.
Sestřička mi řekla, že mají spoustu volných pokojů.
- Jak je to možné? - Prý je polovina pokojů prázdná.
To je divné. Mně sestra řekla opak.
- Tvoje máma volala. - Co říkala?
Že měla špatný pocit, tak jsem jí vše řekl.
Ale ne!
Říkala, že ráno vyrazí na cestu. Brzy bude tady.
Řekl jsem jí, že jsi měla lehkou operaci
a že zůstaneš v nemocnici jen pár nocí.
Rújá. Neviděla jsi znovu pana Sahamího?
Můžete sundat masku a nasadit si brýle.
Rújá, musíme jít hned k panu Sahamímu.
- Nezačínej zase. - Co nemám začínat?
Nedovolím, aby se kvůli Arašově chybě všechno pokazilo.
Navíc jsem si jistý, že ty peníze má.
Jak to můžeš vědět?
- Ráno jsem šel za panem Zandem. - A?
- Nic ti neřekl? - Ne, co se stalo?
Pan Zand tam šel, a oni mu ukázali smlouvu s Arašovým podpisem.
Byl to jeho podpis?!
- Ano, byl. - To není možné.
Bábaku, je to jasné!
Nechápu, proč Arašovi tak důvěřuješ.
Už se přes to přenes, ať můžeme odjet!
Bábaku, Araš se jednoho dne vrátí.
Co když ty peníze nevzal...
... a já vím, že ne... co mu pak řeknu?!
Že jsem ho prodala za pas?!
Dostal by se do vězení na doživotí!
Tak zaprvé, ten už se nevrátí.
A zadruhé, zatímco my tu spolu hovoříme, on si někde užívá.
Bábaku, nebuď tak dětinský.
Araš vložil do naší charity celou svou duši.
Víš to ze všech nejlíp.
Opravdu si myslíš, že je to vše náhoda? Nejdřív zmizí,
a poté po mně požadují podepsat prohlášení,
že Araš utekl i s penězi.
Naše charita bude v hlavních titulkách novin,
že její ředitel zpronevěřil miliardy a utekl ze země.
A svým podpisem to potvrdím.
Proč ze sebe děláš hlupáka?
Kdyby tě zajímal náš život stejně tak jako Araš,
nikdy bys takhle nemluvila.
Už mě tvé řeči o něm nebaví poslouchat.
Kdybych já chtěl zůstat a Araš odejít, odešla bys?
- Zdravím. - Dobrý den.
- Jak se máte? - Dobře, děkuji.
Děkuji vám, že jste zůstala celou noc vzhůru.
To nestojí za řeč.
Vyzvedla jsem ty kapky.
Haló?
Už jste tady?
Jeďte k bráně. Nezabloudili jste?
Půjdu vám naproti. Zavolejte si výtah.
- Jsme v... - Třetím patře.
Třetím patře. Počkám na vás u výtahu.
Jdu vyzvednout tvé rodiče.
Já půjdu. Vy jste právě dorazil.
Měl byste zůstat se ženou.
Ale ty je přece neznáš.
Viděla jsem je na fotkách u vás doma. Poznám je.
- Bábaku, pošli ji pryč. - Koho?
Tu dívku přece.
Nechci, aby s námi jela domů.
Co tak najednou? Celou noc tě hlídala.
Proč si o ni děláš starosti?
O koho? Co to říkáš?
Bábaku, včera v noci mluvila se sestrou na chodbě.
A co? Má zákaz si povídat?
Ale ne! Vyprávěla sestře,
že to ona mě našla v dešti, vzala k sobě domů...
postarala se o mě.
Tvrdila, že má s tebou odcestovat do Dánska!
Rújá. Je to stejná situace jako tehdy?
Když jsi viděla pana Sahamího?
Máš bludy?
Už máme dost problémů! To by nám chybělo, aby ses zbláznila.
Proboha, říkám pravdu. Slyšela jsem ji.
Zavolala jsem na ni. Řekla: "Co se děje?"
Zeptala jsem se, s kým mluvila. Prý s nikým.
Já řekla, že jsem ji slyšela s někým hovořit.
Ona na to, že jsem měla špatný sen.
Proč se staví do mé role a před sestrami předstírá, že ona je já?!
Možná jsi opravdu měla špatný sen.
Bábaku. Nespala jsem. Slyšela jsem ji dobře.
Nahání mi strach.
Rújá! Náš problém není Zíbá.
Za týden odlétáme.
Pokud odložíme let, do dvou týdnů do Dánska nedorazíme.
Neodletíme-li, můj život a vše půjde do kopru.
Ještě nemáš ani pas!
Pošli ji pryč.
Posloucháš mě vůbec?
Vyber si, Rújá.
Buď půjdeš se mnou, nebo budeš čekat na Araše.
Pro koho se rozhodneš?
Rújá?! Je opravdu tak těžké si vybrat mě?!
Měla jsem o tebe strach!
- Ahoj. - Ahoj.
Proč bys poslouchal mou dceru a zatajoval mi to?!
- Nechtěla vás zbytečně stresovat. - Nic mi není, mami.
- Jak je ti, dceruško? - Je mi dobře. Není se čeho obávat.
Haló, Bábaku?
Neříkala nic?
Ne, myslela jsem tím...
Dobře, pak se ozvi.
Copak ti doktor neříkal, že to máš neustále nosit?
Vždyť jsi ho ani nepustila ke slovu!
Masúd se rychle vypařil a nechal mě tu. Děkuji ti, Bábaku.
Rádo se stalo. Dávejte na sebe pozor.
Mohla jsi u nás přespat.
Slibuji, že zítra ráno přijedu a už se od tebe do odjezdu nehnu.
Odpočiň si.
- Dobrou noc. - Ahoj.
Proč mi Lejlí vůbec nebere telefon?
- Jsi na mě pořád nahněvaný? - Ne.
Volal majitel, máme se pozítří vystěhovat.
Cože?!
Ještě nemáme sbaleno. Byt se měl předávat až příští týden.
Už sehnal nové nájemce.
Copak se pomátl?! Co jsi mu řekl?
Nic. Co jsem mu na to měl říct?
Jak jako nic? Měl jsi ho přemluvit, aby ještě počkal.
Přišel by o nové nájemníky.
Navíc naše smlouva vypršela už minulý měsíc.
Má na to právo.
A co teď budeme dělat?
Na zítra jsem objednal stěhovací službu, vše nám odvezou.
- Už zítra?! - A kdy jindy?!
Proč jsi je dal sem?
Ššš!
Něco jsem zaslechla.
Někdo tady je.
Ahoj, Rújá. Jak se máš?
Neměla jsem tušení, že jsi tady.
Už je skoro všechno sbaleno.
Zítra přijde Kamrání. Už zbývají jen ty kufry.
Zbytek oblečení zabalím do těch kufrů a pak...
Víš, co řekla?
Rújá. Rozuměla jsi jí?
Ty snad umíš dánsky?
Neumím, ale Bábak ano. Řekla jsem, že připravím výbornou večeři!
Nevím, co s těmi všemi knihami budu dělat.
Měla bys mi pomoct.
Bábaku?
Bábaku, můžeš na chvíli?
- Proč je tady? - Kdo?
Kdo asi?! Ta dívka!
Miláčku, pojď, zrovna jsem si umyl ruce. Dám ti kapky.
Udělám to sama.
Neříkal jsi náhodou, že už je pryč?
Potřebovali jsme pomoct s balením.
Takže nikdo jiný tu není?!
Proč jsi neřekl mé matce?
Je na tom něco špatného, že nám pomáhá?
Já to vůbec nechápu. Proč jsi mi neřekl, žes ji poslal k nám domů?
Hrabala se v mých věcech a dokonce si oblékla mé oblečení!
- Máš hromadu oblečení! - Bábaku!
- Co co děláš? - Bábaku, kde je ten rámeček?
Nech to! Zabalím si věci sama.
Jestli mi chceš pomoct, běž a zabal zbytek šatů do toho kufru.
- Podívej se, Bábaku! - O co tady jde?!
Řekla jsem dost! Co se mi pleteš do života?!
Já mám přece vědět, kde mám své věci.
Tohle chci zabalit do kufru. Něco je zabaleno u nábytku.
Kam to zabalíme, je toho hodně.
Nemáš se mě náhodou nejdřív zeptat, kam je máš zabalit?
Tady, Zíbá, nakapej jí kapky.
Zvládnu to sama.
Doktor říkal, že máš kapky brát pravidelně.
Sedni si a nakapej si je do očí.
Bude lepší, když to udělám sám. Podrž ji.
Otevřít.
Druhé oko. Zavři oči.
Dones sklenici vody na zapití léků proti bolesti.
Bábaku, proč se tak chováš?
- Co tím sleduješ? - A co dělám?
Proč jsi ji poslal k nám domů?
Jak se vůbec dostala dovnitř?
Tys jí dal klíče od bytu?!
Ano, dal.
- Přeskočilo ti? - Jen jsem chtěl, aby nám pomohla.
Co to má být?!
- Tady máš, drahá. - Dám jí ho sám.
Nebolela tě náhodou hlava? Vezmi si lék, promluvíme si později.
Na.
Prosím tě, odejdi odsud.
Netuším, proč ti Bábak řekl, aby ses vrátila.
Ale odejdi a nevracej se!
Přestaň!
- Už toho mám dost! - Bábaku!
Rújá. Co to říkáš, drahá?
Kam bych šla?
Jak to myslíš "kam bych šla"?
Je mi to jedno kam!
Třeba do té neziskovky, na policii, prostě někam!
Já moc dobře vím, že lžeš!
Ty jsi vůbec neztratila paměť.
Netuším ale, proč předstíráš, že jsi já!
Zničila jsi mi život! Kdo ti dovolil nosit mé šaty?!
Jaký je mezitím rozdíl, kdo z nás dvou je nosí.
Nebo že balím já místo tebe.
Co si to dovoluješ?!
Samozřejmě, že je v tom rozdíl! To je můj majetek!
Podívej se, buď odejdeš po dobrém, nebo po zlém.
- Kde je můj telefon? - K čemu ti teď bude?
Kde je? Máš ho u sebe?
Rújá!
- Máš u sebe můj telefon? - K čemu ho chceš?
Chci zavolat mámě, Lejlí... komukoliv, kdo by nám mohl pomoct.
Na. Zavolej jim.
Stejně ti to nezvednou.
Moje oči.
Proč neodpovídá?
Rújá?
Je mi zle, Bábaku.
- Nic to není. - To bude těmi léky.
Co jsi mi to dal za léky?
Neboj se.
Všechno bude v pořádku.
Zavolej Lejlí.
Probudila jsem tě?
Ty umíš hrát na piano?
Musím se s ním rozloučit.
Výborně!
Pojď na večeři.
Vypadni z mého domu.
Vypadni!
Proč jsi zavřel ty dveře?
- Bábaku, mluvím s tebou! - Přestaň!
- S čím?! - Už zase začíná.
Co to říkáš? Vypadni už z mého domu!
Chtěla jsem ti pomoct. Udělala jsem chybu!
Vezmi si své oblečení a vypadni! A vrať mi to mé!
Bábaku, co to má znamenat?
- Kde jsi sehnal razítko charity? - Dej mi to.
Bábaku! Odkud jsi sehnal to razítko?!
- Dej mi to. - Od Lejlí?
- Říkám, dej mi to. - O co tady jde?
- Padej do pokoje! - Co to děláš?
- Padej zpátky do pokoje! - Nesahej na mě!
- Co to děláš?! - Už dost! Mam tě plné zuby!
Proč mi to děláš? Nezamykej mě!
Bábaku, co blázníš? Otevři!
Říkám, otevři!
Požádali jsme přátele na vyšších místech,
aby stáhli zákaz vycestování pro paní Movahed.
Mockrát děkujeme. Půjdeme rovnou zažádat o pas.
- Skvěle. A kam vlastně cestujete? - Do Dánska. Do Kodaně.
- Město kol! - Ano!
- Umíte jezdit na kole? - Ano, umím.
Prosím, tady se podepište.
Máš pas?
Gratulace!
Kam to odnášíte?
Co to děláte?
Ty krabice nechte na místě.
- Bábaku?! - Ahoj.
Ahoj.
- Co to sakra děláš? - Balíme. Nevidíš?
- Jak to myslíš "balíme"?! - Tohle odneste.
Bábaku!
Není ti trapně, že jsi mě včera zamkl v pokoji?!
A co to podepsané prohlášení? Zfalšoval jsi ho?!
Nejdříve vyřešme záležitost s tou ženou,
a pak budeme balit, jasné?
Běžte pryč. Nechte vše na svém místě.
Odnes si jen svoje věci. Na ty moje nesahej.
To ale není tvoje. Jen to odneste.
Kde mám telefon?
Bábaku, kam jsi dal můj mobil?
Toto se musí zabalit, neste to opatrně.
Prosím, zkontrolujte, zda jste obdrželi prvních 40 tománů.
Bábaku, podívej se na svůj účet.
- S kým jste se domluvil na prodeji? - Se mnou.
Proč?!
Neodnášejte ho! To je moje piano!
Vždyť jsi ho chtěla prodat. Tak jsem to udělal!
Ale proč jsi mi to neřekl?
Byl to výhodný obchod.
Smlouvala jsem, ale nechtěl dát víc než 140.
To nebyla vůbec tvoje věc!
Chtěli jsme ho prodat...
Neměl jsi to nejdřív probrat se mnou?
Bábaku, Kamrání chce, abys zkontroloval seznam věcí.
Pojď.
- Pane Sálehu, můžete prosím za mě zaplatit taxíka? -Kam jdete, madam?
To jsem já. Jdu za paní Šoají.
Trochu výš? Ano.
- Proč mi neodpovídáš na telefonáty? - Ahoj. Kdy jsi mi volala?
- Volala jsem ti snad tisíckrát! - Nepřeháněj. Jak se máš?
Mám se špatně.
Omluvíš nás na chvíli?
Co se děje, pane Sálehu?
Ano, je tady se mnou.
Můžete to prosím zaplatit?
Děkuji.
- Přijela jsi taxíkem? - Ano.
Podrž mi to tady.
Pro koho to zdobíš? Něčí narozeniny?
- Však to byl tvůj nápad! - Cože?!
No přece pro Araše.
Lejlí, nežertuj.
Proč jsi mi nezvedla telefon?
Rújá, co ti přelétlo přes nos?
- A ty se mě ptáš? Není ti to hloupé? - Máš své dny...?
Lejlí! Nedělej, že nevíš.
Proč jsi Bábakovi dala razítko na to prohlášení?!
- Sama jsi řekla, ať to udělám! - Já?!
- Ano! - Kdy?!
Včera večer.
Včera večer?! Co to plácáš?
Ukaž se mi.
Proč máš tak zarudlé oči? Plakala jsi?
- To kvůli té operaci. - Operaci?!
Ty jsi měla operaci, a nic jsi mi neřekla?!
Lejlí, už mě opravdu vytáčíš.
Proč jsi sakra dala naše razítko Bábakovi,
bez toho, aby ses zeptala?
- Ale já se ptala. - Kdy?!
Včera večer... byla jsem u vás.
Lejlí, sháním tě už několik dní!
Chceš mi říct, že si nepamatuju včerejší návštěvu?!
Jsem z toho zmatená.
- A kde je teď Bábak? - Doma.
Přivádí mě k šílenství. Jako bych pro něj byla neviditelná.
Asi se rozhodl mě opustit, protože nemám pas.
Stěhuje se a odjíždí do Kodaně s tou ženskou.
Vzali mi telefon. Prodali mé piano.
Ta žena mi zničila celý život.
- Zíbá? - Zíbá...
Večer jsme se pohádali, a oni mě zamkli v pokoji.
Můžeš tomu uvěřit?
Včera jsi řekla, že spí v pokoji
a zítra ji pošlete pryč.
Včera večer jsem spala já, ne ona.
Rújá.
Co se děje?
Jsi v pořádku?
Pojď...
Co se ti stalo?
Sedni si.
Je ti dobře?
Pojedeme teď k tobě domů a uvidíme, dobře?
- Máš klíče? - Ne, nevzala jsem si s sebou nic.
- Ahoj. - Ahoj, Lejlí.
Rújá, počkej chvíli.
Co chceš?
Lejlí, ty běž napřed.
- Nechoď. - Přece chceš, abych odešla, ne?
Potřebuji s tebou promluvit.
Lejlí, Bábak je nahoře. My přijdeme za chvíli.
Běž.
Poslyš.
Vím, jak se cítíš, ale už je pozdě.
Také jsem tomu zprvu nevěřila.
Ale pak už nemáš šanci, musíš se změnit.
Rozumíš mi?
Rújá, počkej chvíli!
- Počkej! - Co chceš?!
Nemohla jsem uvěřit tomu, že mě otec nepoznal...
... že uspořádali pohřeb.
A že pro ně matka byla blázen,
protože věděla, že ta mrtvá dívka jsem nebyla já.
Neměla jsem jinou možnost než jít k vám.
Musela jsem se stát Zíbá Movahed namísto Sáreh Tájebí.
Jaká změna!
Ještě včera jsi nevěděla, čí jsi,
a teď znáš i své příjmení?
Je to směšné, já vím. Ale ty sama jsi mi vybrala jméno!
Takže jsi součástí této hry, aniž bys to tušila.
Jako ostatní. Jako vše.
Jako když jsem věděla, že ten lustr spadne.
Rújá!
Rújá! Můžeš to odmítat jen do určité chvíle.
Ale poté musíš učinit rozhodnutí.
Buď se změníš, nebo tě zničí. Je to prosté.
Stůj.
Jak jim chceš dokázat, že jsi stále Rújá?
A že tento dům je tvůj?
Když všichni zapomněli, kdo jsi.
Anebo tě nepřijímají takovou, jaká jsi byla.
Kdo?
- Kdo by mě takovou nechtěl? - Proč je to důležité?
Rozhlédni se kolem sebe... Nikdo.
Dokonce ani ty.
Rújá...
Odpusť mi to.
Rújá. Už máš zase černo před očima?
Nic se neboj.
S Bábakem jsme se rozhodli, že můžeš zůstat ještě jednu noc.
Pokud tě rodina nenajde, můžeme tě vzít do té neziskovky,
co pomáhá ženám. Dobře?
Přivádíš mě k šílenství.
Běž pryč.
Tady je! Všechno nejlepší k narozeninám!
To všechno kvůli tomu?!
Vše nejlepší k narozeninám!
Bábaku!
Tatínku!
Vše nejlepší k narozeninám!
Tatínku, jak se máš?!
Bábaku, ta oslava je pro mě, nebo pro ni?
Tancujte! Potlesk!
Co to má znamenat?
O co vám všem jde?
- Už zase... - Nic neříkej.
Jsem vám všem k smíchu?
- Tati, kde je máma? - Kdo?
Máma přece! Kde je?!
- Já neznám vaši matku. - Cože?!
- Drahoušku, co se stalo? - Není to moje oslava?
Ty máš dnes také narozeniny? To je pěkné... vzpomněla si.
Můžeme sfouknout svíčky společně.
Setkala ses už s mým otcem?
- To je můj tatínek. - Jsem Masúd, její otec.
Co?!
Opatrně!
To je ta krabice, o které jsem mluvil. Jsou tam nějaké naše věci...
Nějaké věci? Jsou tam naše společné fotky.
Dala jsem je tam pro tebe.
- Nechala jsem ti i knihy. - Skvěle!
Tuto fotku s tebou a Bábakem mám moc ráda.
Budete mít naše fotky, aby se vám nestýskalo!
Doufáme, že příští rok nás navštívíte.
Bábaku!
- Cos provedl s našimi fotografiemi?! - Našimi?!
- Volal, že je na cestě. - Zíbá, pojď sem na okamžik.
Myslela jsem, že to předstíráš, abys mě překvapil.
Pokud s tím hned nepřestaneš, překročíš všechny meze!
- Ty mě nenecháš, co? - Bábaku!
Už mám toho po krk!
Byla jsi u nás týden. Mohla sis dělat, co se ti zlíbí.
Co?!
Kdyby bylo po mém, už bych tě dávno vyhodil.
Za žádných okolností nedovolím, abys překazila náš odjezd...
Bábaku!
Copak nevidíš, že jí není dobře?
Rújá, sedni si.
Bolí tě oči?
Můžete někdo zhasnout? Dráždí jí to oči.
Kde má kapky?
Drahoušku...
Rújá...
Jak se cítíš, drahá?
Rújá.
Zíbá.
- Zavři oči. - Proč?
- Zavři je. - Ale...
No tak, zavři je, uvidíš...
- Neotvírat. - Kam...
Nech je zavřené... Už můžeš.
Araši!
- Kdy jsi dorazil?! - Dnes.
- Dal jsi vědět mámě? - Ne, ještě ne.
- Věděli jste o tom?! - Araši, pojď sem.
Rújá, to je Araš.
Vzpomínáš, jak jsem vyprávěla,
že jsme s ním a Lejlí byli jak 3 mušketýři?
Dobrý den, jsem jejich přítel Araš.
- Rújá je také naše kamarádka... - To je nesmysl.
To není Araš. On takhle nevypadá.
Jmenuji se Araš Rahnamá. My se známe?
Rújá je nějakou chvíli u nás. Později ti to vysvětlím.
Babáku, ty víš, že to není Araš. Proč nic neřekneš?
- Už zase začíná. - Rújá, tys ho nikdy neviděla.
A ty ano?
Jsme přáteli už deset let.
Co to povídáte?
Už z toho blázním.
Jak se to stalo?
Tohle není Araš! Je to někdo jiný.
Tati!
Tatínku, kde je máma?
Tati! Kde je máma?
Tys uvěřil, že ona je opravdu tvá žena, Bábaku?!
Jen to předstírá.
Oblékla si mé šaty.
Nosí můj parfém. Voní jako já.
Ale já jsem tady!
To je můj svět. Co se to s vámi stalo?
Sama se mi na chodbě před bytem přiznala.
Její rodina je ta, kterou jsme potkali u mešity.
Řekni jim to! No tak.
O co ti jde?
Prvních pár dní jsi nevyloudila ani hlásku,
a teď žvaníš a žvaníš.
Ach, Bábaku.
Já ti říkala... nedělej hlouposti. Neposlouchala jsi mě!
O čem to mluvíš?
Já ti to říkala! Neposlouchala jsi!
Tys nezapomněla?
Řekni jim to! Řekni jim, kdo jsem.
Ty toho nenecháš, viď? Už toho bylo dost!
- Chci si s ní promluvit... - S kým?!
Ukázalo se,
že tě tvá rodina hledá už několik dní.
Opatruj se.
Proč jste to udělala, paní?
Právě mi volali ze stanice,
že už vás rodina hledá.
Nejste přece dítě, abyste utíkala z domu.
Pojedeme na stanici.
- Už se jí to někdy předtím stalo? - Co přesně?
Ztratila někdy paměť a nevěděla, kdo je?
Nebo byla nějak jinak zmatená?
Ne. Hánieh má perfektní paměť.
Nikdy nic nezapomíná.
Každý to o ní v rodině ví.
Vždy, když mám pocit, že jsem na něco zapomněl, ona mi to připomene.
Paní, jste si jistá, že neznáte tohoto může?
Neznám ho.
Takže jste ho nikdy předtím neviděla?
Potkali jsme se jednou na policejní stanici.
Kdy?
Minulý víkend.
- A někdy předtím? - Ne.
A tehdy vás viděl i on?
Nejsem slepý, přece poznám svou ženu!
Viděl vás?
Prohodili jsme pár slov.
Říkal, že hledají jeho ženu, která se pohřešuje.
Kdybych tě viděl...
Tvoje máma a sestra už dva týdny nespaly.
Tady je váš občanský průkaz.
Vygenerovali jsme vaše údaje ze systému
a spárovali je s otisky prstů.
Na základě těchto dokumentů
je oficiálně tento pán váš manžel.
Stále trváte na tom, že nejste paní Hánieh Samijí?
Děkuji ti, Bože!
Moc jsi nám chyběla, zlatíčko.
Tady, mami, napij se.
Hánieh se vrátila a vše dobře dopadlo.
- Díky Bohu. - Neustále jsem se modlila.
Dobře, dobře... vypij to.
Pan policista říkal, že máme velké štěstí.
Prý se ročně ztratí spousta lidí, která se už nenajde.
Teď je v šoku.
Potřebuje si jen odpočinout.
Už se cítíš lépe?
Běž si dát sprchu, pomůže ti to.
Netušíš, jak moc mi scházela tvá vůně.
Poslouchej mě.
Přivedli mě sem, kde žila žena jménem Hánieh. Vypadá jako já.
Lejlí, to jsem přece já, Rújá!
Jak to myslíš "která"?!
Lejlí, vždyť tys na mě nezapomněla.
Haló? Haló, Lejlí?!
Probudil jsem tě? Omlouvám se.
Proč jsi spala tady?
Cítíš se dobře?
Šel jsem ti koupit čerstvý chléb, který máš tak ráda.
Po cestě mi všichni gratulovali.
Všimla sis, že jsem ji přesadil do většího květináče?
Vzpamatovala se.
Podívej se.
Položím ti to tady, abys později zalila květiny.
Tak jako vždy.
Amíralí, zarecituj tu říkanku, co tě maminka naučila.
Přišla noc a na nebi sedí hvězda.
Ne jedna, ani deset, ani sto, ale tisíce.
V noci je nebeským světlem hvězda.
Jako fialka v nebeské zahradě,
a o kus dál je krásný, překrásný měsíc.
Na, synku.
Mluvil jsem s Hamídem. Večer za ním půjdeme do nemocnice.
Bude tam i jeho mentor.
Je to jeden z nejlepších psychologů v Íránu.
Odpoledne tě vyzvednu.
Neboj se, vše bude v pořádku.
To ti slibuji.
Jdeme.
Ahoj.
A ona je jedna z těch nóbl žen...
Tak za námi přišla, a Hánieh nám teď pomáhá u kasy.
To je dobře!
Ona tam zrovna byla.
Nikdy za nic neplatí, protože je majitelka.
Když byla na odchodu,
Hánieh se za ní rozběhla!
Šly jsme za ní. Zahnala ji do kouta!
Byla úplně vyděšená!
Měla jsi mě upozornit, o koho jde. Já ji neznala!
Ty neznáš nikoho!
- Tak pojďme už. - A kam? Já ještě nešla.
Tak na mě počkej tady, hned přijdu.
Ty běž a já půjdu za tátou.
Za chvíli začne ohňostroj.
Neztratíš se?
Je přímo tam, vidím ho.
Dobře, tak utíkej.
Promiňte!
Myslím, že tyto hodinky spadly vašemu synovi z ruky.
Zářily ve tmě.
Jako by do nich nasypali fosfor.
NÁSTUPKYNĚ
České titulky Evin Vojtková Iyuno 2023