Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Eşti gata ? - Aşteaptă ! Da, gata.
- Fii concentrată. - Concentrată. Am înţeles.
- Te ţin... - Nu... Da, ţine-mă !
- Du-te ! Foloseşte ambele frâne ! - Da !
- Nu-mi da drumul... - Hai ! E uşor !
- Aşa ! - Babak !
Uite că mergi ! Nu te opri !
Pot să fac asta. Să-mi păstrez concentrarea.
Roya ?
Roya !
Ce ai păţit ?
M-ai speriat ! Ridică-te !
- Eşti teafără ? - Da.
FĂRĂ EA
Îi adun pe toţi, pentru o poză de grup.
Ar fi fost drăguţ să-l invităm şi pe el, în ultima mea zi.
Da.
Nu uita: trebuie să le uzi de două ori pe săptămână.
Da. Ce altceva ?
- Ai sunat-o pe mama lui Arash ? - Da.
Şi nimic ?
Fir-ar...
- O să-mi fie atât de dor de tine... - Şi mie.
Veniţi, toţi ! Să facem poza !
Promiteţi-mi că îl veţi introduce şi pe Arash în poză, cu Photoshop !
Poate aici.
Sunteţi gata ? 1... 2... 3 !
M-am săturat să ne tot ciorovăim pe tema asta.
Am fost deja de acord să plecăm.
N-are rost să mai spun că nu m-a tras deloc inima.
Se teme că o să faci vreo figură de-a ta, căpoasă, înainte de plecare.
E ciudat că spui asta, fiindcă uneori îmi vine să anulez totul !
- Adevărat ?! - Sigur că nu !
Doar împachetăm tot, nu-i aşa ?
Ştiu că glumeşti doar pe jumătate ! Babak ştie cu cine are de-a face.
Ce s-a mai panicat când mi-am pierdut paşaportul !
Era să facă infarct !
"Ce mai faci ?"
"Cum te cheamă ?"
"Ce slujbă aveţi ?"
Domnişoară ?
Vă simţiţi bine ?
Domnişoară ?
Te simţi mai bine ?
Bea puţin.
Domnişoară...
Îmi auzi vocea ?
Ridicaţi degetul.
Încă o dată.
- Ce e în neregulă ? - Nu ştiu.
- Puteţi încerca dv., doamnă ? - Eu ?
Da, dv.
Acum merge. Dna Roya Pakrou, născută în 1984, în Teheran.
Da. Corect.
Puteţi încerca din nou ?
Scrie că nu figurează în sistem. Ciudat.
- Karimi ! - Da, domnule ?
Verifică lista cu persoanele dispărute în ultimele zile.
Am înţeles.
Locuiţi în Teheran sau aţi venit din alt oraş ?
Aveţi tată sau mamă, un frate sau o soră, vreo rudă aici ?
Doamnă, îi vom face o poză şi vom întocmi un raport.
Dacă o caută cineva, o va găsi.
Mama ta e frumoasă. Unde e făcută poza ?
La grădiniţa noastră. Şi ea e mama mea, Hanieh.
Ţi-e dor de mama ta ?
Se va întoarce curând. Să nu-ţi faci griji, dragul meu.
Amirali, n-o deranja pe doamna.
- Aveţi un băieţel minunat. - Mulţumesc.
Nu vă faceţi griji. Soţia dv. va fi găsită curând.
Mulţumesc.
Eu trebuie să plec. Rămâi aici. Familia ta va veni să te ia.
Nu-ţi face griji, bine ?
Coboară ! Hai !
Gura !
Daţi-mi drumul !
Vino !
Nu ştiu de ce am crezut că ne ştim numele, una alteia.
Eu sunt Roya.
La asociaţia de caritate aveam o colegă care nu ne ţinea minte numele.
Aşa că ne spunea tuturor "Ziba".
"Ziba, ai verificat fişele contabile ?"
"Ziba, unde să trimit pachetul ?"
"Ziba, ai văzut-o pe Ziba ? Dacă o vezi, spune-i că Ziba vrea s-o vadă."
Deci deocamdată o să-ţi spunem Ziba. Ce zici ?
Scrie.
Scrie orice îţi aminteşti.
Un nume, o adresă, orice !
Lasă.
Uită-te la mine.
O să dau sfoară-n ţară că eşti aici.
Eşti obosită ?
Vrei să te odihneşti puţin ?
Vrei să spui că noi toţi alcătuim doar cinci la sută din univers ?
Chiar şi un procent de cinci la sută e prea mult pentru tine !
Taci !
Arash, putem vedea prin el materia întunecată ?
Nu... ăsta e o jucărie.
Cu ăsta poţi să vezi doar Luna, Venus...
şi câteva dintre tipele sexy din cartier !
Dar stai să-l reglez să vezi Luna şi o să rămâi uluită !
Când o să vezi cât de luminoasă şi de strălucitoare e, o să rămâi...
Cu gura căscată.
Uiţi că reflectă lumina Soarelui.
Arată ca şi cum ai fi turnat fosfor în ea.
Roya !
Roya, draga mea !
- De ce dormi aici ? - Bună.
Cât e ceasul ?
E dimineaţă, devreme. De ce dormi aici ?
Citeam o carte şi am adormit.
- Te simţi bine ? - Da.
Ai avut un zbor plăcut ?
Du-te şi culcă-te în patul tău. Eu fac un duş şi mă duc la muncă.
- Babak ! - Da ?
- Nu te duce în camera aia ! - De ce nu ?
Avem un musafir.
- Leili ? - Nu.
O să-ţi spun. E o poveste lungă.
Te-ai şi trezit ?
Bună.
Eu sunt Babak. Soţul Royei.
I-am rugat pe toţi să posteze poza ei. O să avem un rezultat azi.
Dar nici măcar n-o cunoaştem ! Dă-i ceva de mâncare şi să plece.
- Dar unde să se ducă, Babak ? - Nu ştiu, Roya.
Suntem pe cale să părăsim Iranul şi am multe pe cap.
Nu se poate să avem un musafir.
Dacă eram aici aseară, nu te lăsam s-o aduci în casă. E o străină !
O să plece azi. Jur că aseară mi-a fost milă de ea.
Biata de ea stătea în ploaie şi tremura.
Şi eu îmi fac griji.
Dacă e fugită de acasă şi familia ei vine aici şi face o scenă ?
Îi spun lui Leili să-i găsească un adăpost şi o trimitem acolo. Bine ?
Cât timp nu se termină ca data trecută...
Am încercat să ajut pe cineva o dată...
O dată ?! Vrei să spui că asta e numai a doua oară ?
Bine. O trimit de-aici.
Nu fi aşa ! Uită-te la mine.
Bine. O să aşteptăm. Dacă obţii vreun rezultat, foarte bine.
Dacă nu, trebuie s-o duci la poliţie sau în altă parte.
Spuneţi-mi cum arată fiica dv.
Nu, doamnă, nu e grasă deloc.
Şi nici nu are pielea măslinie.
Doamnă, n-aţi văzut poza ?
Sigur. Nicio problemă.
Dar poza pe care mi-aţi trimis-o nu seamănă deloc cu ea.
Da. Mulţumesc.
Cum e ?
E un instrument frumos.
Una dintre pedale are nişte probleme, dar, în mare, răspunde bine.
- De cât timp o aveţi ? - De vreo 15 ani.
170 de milioane de tomani e prea mult. Pot să vă dau doar 130.
130 e prea puţin !
Aş putea urca până la 135. Gândiţi-vă şi îmi daţi de ştire.
Are cel mult 20 şi ceva de ani.
De ce să vă dau o adresă, doamnă ?
Da. Sigur.
Trimiteţi-mi o fotografie a surorii dv.
Da, vă rog.
Mă scot din minţi !
Mă tot sună să întrebe dacă ruda lor dispărută e la mine.
Nu ştiu ce să fac cu toate cărţile astea.
I-am promis lui Babak că iau doar a zecea parte din ele.
Trebuie să-mi iau rămas-bun şi de la pianină.
Alo ?
Da. Eu am postat fotografia.
Poftim ?
Fiica dv. ?
Sareh ?
Ca să fiu sinceră, nu ştiu cum o cheamă.
Nu, vreau să spun că nici ea nu-şi aminteşte numele ei.
Îmi puteţi trimite o poză ?
Cum adică aveţi o singură poză cu fiica dv. ?
La moschee ?!
Doamnă, puteţi să vă liniştiţi o clipă ?
Nu mai plângeţi, ca să pot...
Alo ?
Nu răspunde.
O poză !
Uită-te. Asta eşti tu ?
Zice "Nu vă pot răspunde la telefon."
"Vă rog, veniţi urgent la moscheea Nabi."
Ţi se pare cunoscută ?
Seamănă puţin cu tine.
CEREMONIE FUNERARĂ PENTRU SAREH TAYEBI
Îţi aminteşti ceva despre femeia asta decedată ?
Sareh Tayebi.
Doamnă... Cu ce vă pot fi de folos ?
- Bună ziua. Condoleanţele mele. - Mulţumesc.
M-a sunat o femeie... O să încep din nou.
Domnişoara aceasta s-a rătăcit.
Nu-şi aminteşte cine e sau unde a locuit.
Am postat o poză a ei pe internet
şi o femeie m-a contactat şi mi-a trimis o fotografie...
Apoi mi-a trimis adresa acestei moschei.
- Nu înţeleg. - Care e problema, tată ?
- Bună ziua. Vă pot ajuta cu ceva ? - Condoleanţele mele.
Spune că domnişoara s-a rătăcit şi cineva le-a spus să vină aici.
Acum vreo 30 de minute o femeie m-a sunat şi a spus că o cunoaşte.
A zis că e fiica ei.
Apoi conversaţia s-a întrerupt şi n-am mai putut vorbi cu ea.
Mi-a trimis o poză. Să v-o arăt.
A fost ştearsă !
Îmi pare rău, doamnă, dar n-o cunoaştem.
Dar mama mea nu se simte bine, din cauza decesului surorii mele.
Aşa că, de câte ori vede o fată de vârsta surorii mele, crede că e ea.
Nu ştiu unde a văzut poza ei.
Numele ei a fost Sareh. Erau de aceeaşi vârstă.
- Scuzaţi-ne. Ne ducem înapoi înăuntru. - Soţia mea nu se simte bine.
Tot dă vina pe mine pentru moartea fiicei noastre.
Spune că Sareh e în viaţă. Că nu e moartă.
- Tată... - Că eu am făcut-o să fugă de acasă.
Am dus-o la morgă. Am stat lângă corpul ei neînsufleţit.
- Dar ea spune că nu e fiica mea. - Vino înapoi înăuntru, tată.
- Ea e cea care v-a contactat. - Du-te înăuntru, tată.
- Deci ce s-a întâmplat ? - Nimic. Alarmă falsă.
Roya...
Nu poate sta aici. E o povară prea mare.
Nu-mi spune să tac !
Nu ştim cine e sau de unde vine.
Dacă părinţii ei depun plângere împotriva noastră acum, când plecăm ?
- Încetează, Babak ! - O putem duce la poliţie.
- Acum ? - Da, chiar acum !
Cum te simţi ?
Îmi pare rău...
Şi eu şi Roya ne bucurăm că eşti aici.
Dar suntem într-o situaţie dificilă.
Împachetăm totul şi, peste două săptămâni, plecăm din ţară.
În plus, Roya face mâine o operaţie la ochi.
Scuză-mă.
Alo ?
Da.
Înţelegi ce spun ?
Sper ca părinţii tăi să te găsească, dar...
Dă-mi asta... Te-ai tăiat.
Poftim.
Ţi-e bine ?
Trebuie să...
Poftim ?
Ce ai spus ?
Ziba ?
- Ce s-a întâmplat ? - Tocmai a spus ceva.
Ziba, draga mea, ce ai spus ?
Îţi aminteşti ceva ?
Trebuie să plec.
Unde vrei să te duci ?
Ziba, unde trebuie să te duci ?
Ai vreun loc în minte ?
- Îţi aminteşti ceva ? - Nu.
Pune asta pe tine. O să răceşti.
Mulţumesc.
Am vorbit cu Babak.
Am hotărât că mai poţi rămâne la noi vreo două zile.
De unde ai ştiut că o să cadă lampa ?
Nu ştiu.
E ca şi cum aş fi ştiut asta din trecut.
Ca într-un deja-vu ?
Ziba !
E ceva ce ai vrea să spui, dar te temi ?
Nu.
Să ştii că, dacă ar fi ceva, ar rămâne între noi.
Bine ?
Se ne întoarcem în casă. E frig.
Mâine-dimineaţă trebuie să mergem la clinică, pentru operaţia mea.
Sunt stresată.
Nu e nimic în neregulă cu asta.
Roya...
Da, draga mea ?
Dacă cineva îşi uită trecutul, rămâne aceeaşi persoană ?
Sau devine altcineva ?
În mod clar, rămâne aceeaşi persoană.
De ce întrebi ?
Lasă.
Uite-o !
- Eşti bine ? - Nu, mă ustură !
N-ai avut motiv să te temi. N-a durut. Mergem ?
Leili, notează-ţi.
Sammy a spus că Nahid ţine o întrunire la ea, pe acoperiş.
Serios ? Cu ce ocazie ?
Zice că putem privi eclipsa de Lună prin telescopul lui Arash.
Nu ştiu. Să-l aşteptăm pe Babak.
Să-i spun că ai făcut o operaţie şi nu poţi ?
Nu. S-ar putea să n-o mai pot vedea pe Nahid înainte de plecare.
Ia-ţi pastilele şi dormi puţin. Ne ducem doar dacă te simţi în stare.
- Îi spun lui Nahid că-i dăm de ştire. - Bine.
Am visat că el se întorsese. Toată lumea era acolo.
Era o petrecere mare.
Eraţi toţi acolo. Toate rudele noastre.
Atunci l-am văzut, de departe, cum venea.
Câţiva oameni erau în faţa lui.
Pe urmă, nu l-am mai văzut.
Ştiţi cum e când simţi că ceva e în neregulă, în vis, dar nu ştii ce ?
Îmi tot spuneam că toată lumea pare atât de fericită,
dar de ce mă simt eu atât de ciudat ?
Şi atunci l-am văzut ieşind, încet, din mulţime.
A venit spre mine şi m-a salutat.
M-am uitat la el.
La început, chipul lui era neclar.
Apoi, l-am văzut.
Am fost surprinsă.
Mi-am dat seama că nu era Arash. Era altcineva.
Toată lumea tăcuse. Nu mai vorbea nimeni.
De parcă s-ar fi aşteptat să-l îmbrăţişez.
Şi el voia să mă îmbrăţişeze.
Dar eu nu mă puteam mişca.
L-am întrebat "Cine eşti ?"
A zis "Mamă, nu mă recunoşti ?"
"Sunt Arash. Fiul tău."
Dar eu nu l-am recunoscut.
Şi atunci cineva din mulţime a strigat:
"Nahid ! Ar trebui să-ţi fie ruşine !"
"E Arash, fiul tău !"
Dar stai să-l reglez să vezi Luna şi o să rămâi uluită !
Odată ce vezi cât e de luminoasă şi de strălucitoare, o să rămâi...
Cu gura căscată.
Uiţi că reflectă lumina Soarelui.
E ca şi cum cineva ar fi turnat fosfor în ea !
Eşti prietenă cu el de multă vreme ?
- Poftim ? - Cu fiul lui Nahid. Arash, nu ?
Da. Eu şi Arash ne-am cunoscut în facultate.
Pe urmă el, Leili şi eu am lucrat împreună, la un ziar.
Am devenit cei trei muschetari !
După ce guvernul ne-a închis ziarul, am înfiinţat o asociaţie de caritate.
Peste vreo două zile se fac două luni de când a dispărut Arash.
L-am căutat peste tot. Nu e de găsit.
Biata Nahid... În timpul ăsta a îmbătrânit cu zece ani.
Mă gândeam că poate mama ta se simte la fel ca Nahid.
Ziba !
Aseară, când ai întrebat dacă un om rămâne acelaşi dacă-şi uită trecutul...
Ce ai vrut să spui ?
M-am referit la faptul că nu-mi amintesc unde am fost înainte.
Dar n-ai zis că nu-ţi aminteşti. Ai zis "dacă uită trecutul".
Care e deosebirea ?
Nu ştiu.
Roya ! Nu vrei să te uiţi la Lună ?
Mă uit deja !
E frumoasă şi roşie.
- Tu vrei să te uiţi ? - Da.
Să mergem.
Eşti atât de plicticoasă !
Vino aici, Ziba. Lăsaţi-o şi pe Ziba să se uite.
- Te-ai trezit ? - Da.
Te simţi mai bine, cu ochii ?
Nu. Durerea mă stresează.
Eşti mioapă ?
Cred că da. Văd mai bine cu ăştia.
Îţi place cartea asta ?
Am citit doar începutul. Am observat că o citeai, deunăzi.
Am terminat-o recent.
M-am mirat să văd că ai ales tocmai cartea asta !
De ce ?
Fiindcă e despre o fată care îşi caută fratele demult pierdut.
Interesant !
- Îl găseşte ? - Nu.
Devine mai mult povestea fetei şi a rătăcirii ei.
Ţi-ai mai amintit ceva ?
Nu.
Mă gândeam... dacă ai un soţ sau un copil ?
Sau, de exemplu, dacă aşteptai un eveniment important ?
E ciudat, nu-i aşa ?
Nu te interesează deloc să ştii cine ai fost sau de unde vii ?
Sigur că mă interesează. Dar nu-mi amintesc nimic.
Nici din seara aceea ?
- Chiar înainte să te văd ? - Da.
Nu. Nimic.
Adică îmi amintesc că stăteam în faţa porţii
şi tu ai venit la mine.
Apoi ne-am dus la secţia de poliţie.
Când eram acolo, am vrut să spun ceva,
dar nu mai ştiam să vorbesc.
Asta e tot.
Cicatricea de la încheietură nu-ţi stârneşte nicio amintire ?
Nu.
Poate că nu ţi-a plăcut viaţa ta de până acum
şi acum preferi să uiţi anumite părţi din ea.
Nu ?
Nu mint.
Chiar nu-mi amintesc absolut nimic în afară de seara aceea.
N-am vrut să insinuez că minţi.
Dar simt că sunt mai curioasă decât tine în legătură cu trecutul tău.
Nu ştiu... Poate că sunt curioasă fără motiv.
Asta e a ta.
Îmi pare rău, dar, după cum ştii, suntem într-o situaţie haotică.
Plus că am făcut operaţia asta la ochi şi nu mă simt bine.
M-am gândit că ar trebui să ai asta până-ţi rezolvi situaţia.
E un ONG care ajută femeile marginalizate.
Femei care au probleme în familie
sau care, dintr-un motiv sau altul, au fugit de acasă.
Le dă un adăpost, le găseşte de lucru, le îmbunătăţeşte viaţa.
Leili a vorbit azi-dimineaţă cu directorul lor general.
Ne-am hotărât să te trimitem acolo.
Nu e un loc rău.
Le mai trimiteam lucruri de la asociaţia noastră de caritate.
Mulţumesc.
Vezi tu, Ziba...
Mie şi lui Babak ne-ar plăcea să stai cu noi.
Dar ştii cum e viaţa noastră. Curând, va trebui să părăsim casa.
Mi-am zis că e mai bine să afli asta acum.
- Bine, mulţumesc. - Stai jos.
N-am zis să pleci chiar acum. Mănâncă-ţi micul dejun.
Stai jos.
Ţi-am spus. Nu mai am nevoie de ei.
Acum sunt ai tăi. De fapt, îţi vin chiar bine !
Mănâncă-ţi micul dejun şi pe urmă te trimit acolo cu un taxi.
Bine ?
Poftim. Citeşte-o, ca să ştii cum se termină.
Un Peugeot argintiu te aşteaptă ca să te ducă acolo.
- Bine. - Nu-ţi face griji.
O să te vizitez mâine, ca să văd cum te descurci.
Era să uit.
Când dormeai, a venit poştaşul şi n-am vrut să te trezesc.
I-am spus că dormi şi mi-a dat plicul ăsta.
- La revedere. - La revedere.
Bună ziua, domnule.
Am primit o scrisoare care spune că nu mi se poate emite paşaportul.
- Am vrut să ştiu de ce. - Să văd.
Nu aveţi voie să părăsiţi ţara din cauza unei datorii.
Guvernul are un caz împotriva dv.
- Împotriva mea ?! - Da.
De ce ?!
Alo, Babak !
Cine sunt oamenii ăştia ?
Trebuiau să-i împrumute nişte bani asociaţiei noastre,
dar Arash a spus că s-au răzgândit.
- Şi ţi-au zis să vii la adresa asta ? - Da, ne întâlnim mereu în alt loc.
- Scuzaţi-mă, unde e dl Sahami ? - Sus, pe scări.
- Scările astea ? - Da.
De ce nu vii ?
Jur că dacă tu şi Arash aţi încurcat din nou lucrurile...
Nu mi s-a emis paşaportul
deoarece se pare că agenţia dv. a depus o plângere împotriva mea.
E ceva mai mult legat de directorul vostru, Arash Rahnama.
Nu înţeleg.
După ce am făcut plăţile către el, a dispărut.
Plăţile ?
Împrumutul pe care l-a primit de la noi.
Dar împrumutul acela n-a fost niciodată procesat.
Nu ? Atunci cui am împrumutat cele 20 de miliarde de tomani ?
Credeam că ştiţi. Primele două plăţi sunt restante.
Aşa că efectiv n-am avut de ales.
Îmi pare rău, dar vă e interzis să părăsiţi ţara.
Dar nu înţeleg ! Noi nu am primit împrumutul de la dv. !
Poate că dl Rahnama a ales să nu vă spună, şi apoi a dispărut.
- Ce vreţi să spuneţi ? - Avem un exemplar al contractului.
Poate, dacă aţi semna o declaraţie
în care scrieţi că dl Rahnama a primit împrumutul ăsta de la noi,
am putea ajunge la un acord cu judecătorul
şi interdicţia asupra paşaportului dv. ar fi ridicată.
Scuzaţi-mă o clipă.
De ce nu răspunde Leili ?
Nu fuma aia ! Îţi face rău la ochi.
Ochii care îmi plesnesc de durere.
Parcă aş avea doi bolovani pe ei.
Mâine mergem la control.
Eşti sigură că Arash n-a primit banii ăştia ?
Sigur că nu i-a primit ! Mi-ar fi spus.
I se face o înscenare.
Cu plângerea aia făcută de ei, eşti la fel de implicată.
Ce crezi că ar trebui să fac ?
Nu ştiu. Dar nu-l putem aştepta pe Arash la nesfârşit.
Dumnezeu ştie ce au făcut cu banii şi pun totul în cârca lui Arash.
Dar dacă Arash chiar a primit împrumutul ?
N-ar face aşa ceva în ruptul capului. Şi, dacă ar fi făcut-o, mi-ar fi spus.
O astfel de sumă împrumutată nu e de glumă.
Ai atâta încredere în el, încât te-ar putea trage pe sfoară cu uşurinţă.
Arash ţi-e antipatic chiar şi când e dispărut ?!
Cui îi pasă de Arash ?
Fără paşaportul tău, viaţa noastră şi toate planurile se duc de râpă.
Ce vrei să fac ? Nu-l pot trăda pe Arash.
Nu avem niciun contract cu ei. Minte de stinge.
De ce ar inventa acest Sahami lucrurile astea ?
Dar asta face ! Minte ! Ne înscenează ceva.
În schimb, Arash spune mereu adevărul.
Bună ziua, dle Zand. N-am reuşit să dau de dv.
Sunteţi bun să luaţi legătura cu mine ?
Avem o urgenţă la asociaţie şi trebuie neapărat să vorbesc cu dv.
Vă mulţumesc.
Totul face parte din planul tău. Vrei să rămânem în Iran !
Te rog, nu începe iar. Mă dor ochii şi sunt şi aşa destul de supărată.
Cu ce să nu încep, Roya ?
Din ziua în care am decis să emigrăm, ai făcut vreun pas în direcţia asta ?
Ţi-am spus să înveţi daneza,
ai zis "Nu pot, e greu, n-am timp !"
N-ai putut nici măcar să înveţi să mergi pe bicicletă !
Ce e ? Mint ?
Nu minţi ! Dar tot ce spui e o porcărie !
Nu vezi că las în urmă tot ce sunt şi tot ce voi fi vreodată
ca să vin să trăiesc cu tine în acel stupid oraş al bicicletelor ?
Nu vezi că acolo am să fiu un nimeni,
dar am acceptat să fiu un nimeni, o ratată, doar ca să fiu cu tine ?
Şi pe urmă îmi spui că n-am făcut niciun pas ?
Eşti un mare ticălos, Babak.
Şi aici tot un nimeni eşti.
- Ce caută aici ? - Nu ştiu.
N-ai trimis-o de aici, azi-dimineaţă ?
Ba da. Şi plecase.
Cât timp aţi stat fără cunoştinţă ?
- Până m-am trezit iar în maşină. - Cam 3-4 minute.
N-aveţi motive de îngrijorare.
Puteţi să vă duceţi acasă şi să reveniţi mâine la control.
Dar, domnule doctor, brusc n-am mai văzut nimic !
Mi s-a făcut negru în faţa ochilor !
De parcă aş fi orbit de tot.
Dar, dle Zand, ştiţi foarte bine că noi n-am semnat acel contract.
Bine. Am să aştept. Să-mi daţi de ştire.
Mulţumesc.
- Te simţi mai bine ? - Da.
Roya...
Sincer, n-am vrut să vă mai deranjez.
Dar m-am temut să mă duc la ONG-ul acela.
De-asta m-am întors.
Dar am să plec de îndată ce pot. Promit.
Ce s-a întâmplat, Babak ?
Nimic. Nu au saloane private disponibile.
Şi bărbaţii nu pot sta în saloanele publice.
- Fă rost ! Nu pot să stau singură. - Să mergem acasă.
Dacă n-ai fi atât de stresată, medicul tău nici nu te-ar interna.
Ce mă fac dacă se întâmplă iar, în toiul nopţii ?
Orbisem ! Nu mai vedeam nimic !
Mi-e frică, Babak.
- Tu şi medicul ăla nu mă înţelegeţi. - Bine. Fac rost de un salon.
- Dacă vrei, pot sta eu cu tine. - Nu e nevoie. O sun pe Leili.
Roya, nu e nevoie s-o suni pe Leili.
- Nu ţi-ar fi prea greu să stai cu ea ? - Deloc.
Atunci mă duc să completez formularele.
Roya...
Roya !
Să mergem.
- Babak... - Da, draga mea ?
Persoana care o însoţeşte pe dna Pakrou !
- Da ? - Aţi uitat actul ei de identitate.
- Îl iau eu. - Mulţumesc.
- Babak, bărbatul acela a fost aici. - Cine ?
Cel cu împrumutul, cu care ne-am întâlnit azi-dimineaţă.
Sahami ?
- Da. - Unde ?
A fost în secţia cu ochelari.
- Eşti sigură că l-ai văzut ? - Da, a fost categoric el.
- Dacă ne urmăreşte ? - De ce ar face asta ?
- Te înşeli. - El era !
Nu e aici. Plus că ochii tăi nu sunt tocmai...
Poate că ai halucinaţii.
Să mergem, Roya.
Când lumina cade pe ea, îşi schimbă traiectoria.
95 la sută din univers e făcut din asta !
Deci vrei să spui că noi toţi alcătuim doar 5 la sută din univers ?
Chiar şi o proporţie de 5 la sută e prea mult pentru tine !
Taci !
Arash, putem vedea prin el materia întunecată ?
Nu, ăsta e ca o jucărie.
Mamă ! Mănâncă-ţi supa.
Mamă !
Stai bine aici ?
Ai mai vorbit cu Zand ?
A lăsat doar un mesaj vocal. A zis că se interesează.
Se va rezolva, da ?
Nu ştiu.
Bine... Mă întorc mâine-dimineaţă.
Roya, ai putea, te rog, să semnezi mâine declaraţia aia,
ca să terminăm odată cu asta ?
Nu pot, Babak.
Atunci găseşte 20 de miliarde de tomani să-i dai înapoi guvernului. Ce zici ?
Să aşteptăm să vedem ce află Zand.
Roya, acum cinci ani am rămas aici din cauza ta.
De data asta n-o să te mai las să strici planurile noastre.
Chiar dacă asta ar însemna să plec şi să te las aici.
- Mulţumesc că petreci noaptea aici. - Cu multă plăcere.
Dacă ai nevoie de ceva, să mă suni. O să fiu treaz.
Da. Nu vă faceţi griji.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Scuzaţi-mă, domnule ! O clipă.
Turna cu găleata şi am observat că e udă până la piele.
Când m-a văzut, a leşinat.
Atunci am dus-o la secţia de poliţie, dar n-au putut-o identifica.
E drăguţ din partea ta că o ajuţi.
Mi-am dat seama că nu are unde să se ducă. Nu are acte, n-are nimic.
Ce puteam să fac ? Mi-a fost milă de ea.
Plus că eu şi soţul meu avem planuri de călătorie.
Unde vă duceţi ?
- Danemarca. Copenhaga. - Ce grozav !
Am vrut să-mi fac o operaţie la ochi înainte de plecare.
Dar soţul meu nu m-a lăsat. Şi bine a făcut.
Ziba ?
Roya ? M-ai chemat ?
Unde ai fost ?
La toaletă. S-a întâmplat ceva ?
- Ce ai spus adineauri ? - Poftim ?
- Te-am auzit vorbind cu cineva. - Am fost la toaletă, alături.
- Poate că ai avut un coşmar. - Sunt sigură că a fost vocea ta.
Spuneai ceva cuiva. Spuneai că m-ai găsit.
Că m-ai ajutat.
Ai zis că ai în plan să pleci la Copenhaga ?!
Asistenta a zis că medicamentul tău e prea puternic
şi că s-ar putea să te simţi confuză.
Cred că de asta e vorba.
Vrei s-o chem pe una dintre asistente ?
Nu.
Poate că am visat.
Să ne întoarcem în salonul tău.
Să mergem.
Încearcă să dormi. Nu-ţi mai face nicio grijă.
Totul o să se rezolve. Îţi garantez.
- Vă simţiţi bine ? - Binişor.
- Îi puteţi aduce un flacon ? - De unde ?
De la farmacia de jos.
Nu e nevoie. Babak o să vină curând.
Mă duc eu.
- Ziba ! Stai să-ţi dau nişte bani. - Nu e nevoie.
Dl Babak mi-a dat cardul lui de debit, pentru orice eventualitate.
- Aţi fost aici azi-noapte ? - Nu. Am venit în tura de dimineaţă.
- De ce ? E vreo problemă ? - Nu. Întrebam doar.
Ţineţi asta pe ochi.
- E sora dv. ? - E o prietenă.
N-au fost saloane private disponibile azi-noapte.
- Deci soţul meu n-a putut sta... - N-au fost ?!
Avem o grămadă de saloane libere.
Dar i-au spus soţului meu că nu e niciunul !
Cred că a fost o greşeală. Ţineţi-o pe ochi.
Mamă, las-o să-ţi schimbe pansamentul.
Nu-mi spune "mamă". Nu eşti fiica mea.
Bună ! Ce mai faci ?
- Babak ! - Ţine aia pe ochi !
- Te simţi mai bine ? - Aşa şi-aşa.
- Ai dormit bine azi-noapte ? - Nu. Am tot avut coşmaruri.
Unde e Ziba ?
S-a dus până jos, să-mi cumpere picături.
I-ai dat cardul tău de debit ?!
M-am gândit că poate se întâmplă ceva când nu sunt aici.
Nu s-a întâmplat nimic. Dar n-am încredere în fata asta.
N-o să se întâmple nimic. Nu-ţi mai face griji.
Asistenta a zis că au o grămadă de saloane disponibile.
- Ce vrei să spui ? - Jumătate dintre saloane sunt libere.
Ciudat. Mie mi-au spus că n-au niciun salon liber.
- A sunat mama ta. - Ce a spus ?
Că are un presentiment, aşa că a trebuit să-i spun.
Nu !
A zis că pleacă de dimineaţă. Vor ajunge curând.
Le-am spus că ai făcut o operaţie simplă
şi că o să stai internată vreo două nopţi.
Roya... L-ai văzut iar pe Sahami ?
Puteţi să scoateţi compresa şi să vă puneţi ochelarii.
Roya... de aici trebuie să mergem la Sahami.
- Nu începe iar. - Ce să nu încep iar ?
Nu pot permite ca greşelile lui Arash să strice tot.
Plus că acum sunt sigur că a luat banii.
De ce eşti atât de sigur ?
- M-am dus la Zand azi-dimineaţă. - Şi ?
- Ţi-a spus ceva ? - Nu. Ce s-a întâmplat ?
S-a dus acolo şi i-au arătat un contract cu semnătura lui Arash.
Cu semnătura lui Arash ?!
- Da. - E imposibil.
Babak, au falsificat-o !
Nu ştiu de ce ai atâta încredere în Arash.
Să terminăm odată cu asta şi să plecăm !
Babak ! Arash se va întoarce, într-o bună zi.
Dacă nu a primit banii ăştia,
aşa cum sunt sigură că s-a întâmplat, ce-o să-i spun atunci ?
"Te-am vândut pentru un paşaport ?"
Ar face închisoare pe viaţă pentru delapidare !
În primul rând, n-o să se mai întoarcă.
În al doilea rând, probabil că în clipa asta se bucură de banii ăia.
Babak... Nu fi atât de naiv.
Arash a pus în asociaţia noastră de caritate tot ce avea.
Ştii asta mai bine ca oricine.
Crezi că totul e o coincidenţă ? Mai întâi, dispare fără urmă.
Apoi guvernul îmi cere să declar, sub semnătură,
că a luat banii şi a fugit.
Apoi ziarele vor titra cu litere mari
cum şeful asociaţiei noastre de caritate
a delapidat miliarde şi a fugit din ţară.
Şi semnătura mea va confirma toate astea.
De ce faci pe prostul ?
Dacă ţi-ar păsa de viaţa noastră la fel de mult cât îţi pasă de Arash,
n-ai spune nimic din toate astea.
M-am săturat să te aud vorbind despre Arash.
Dacă eu voiam să rămân şi Arash voia să plece, ai fi plecat ?
- Bună ziua. - Bună.
- Ce mai faci ? - Bine, mulţumesc.
A fost foarte amabil din partea ta să stai trează toată noaptea.
Am făcut-o cu plăcere.
Ţi-am adus picăturile.
Alo ?
Da. Aţi ajuns ?
E o poartă. Aţi găsit locul ?
Vin eu să vă iau. Luaţi liftul.
- Suntem la... - Etajul trei.
Etajul trei. Vă aştept la lift.
Mă duc să-i aduc pe părinţii tăi.
Mă pot duce eu. Abia aţi ajuns. Ar trebui să staţi cu Roya.
Dar nici măcar nu-i cunoşti !
Le-am văzut pozele, acasă. Îi găsesc eu.
- Babak, spune-i să plece. - Cui ?
Fetei.
Nu vreau să vină acasă, cu noi.
Aşa, brusc ? A avut grijă de tine toată noaptea.
De ce-ţi pasă de soarta ei ?
Soarta cui ? Ce tot spui acolo ?
Babak, azi-noapte a vorbit cu una dintre asistente.
Şi ce dacă ? N-ar trebui să vorbească ?
Nu ! Îi spunea că ea e cea care m-a găsit şi m-a adus aici
şi m-a îngrijit.
A spus că o să plece cu tine în Danemarca !
Roya... E iar ca aseară ? Când l-ai văzut pe Sahami ?
Ai halucinaţii ?
Nu se poate s-o iei razna, am avut şi-aşa destule probleme !
Nu mint. Am auzit-o.
Am chemat-o. M-a întrebat ce s-a întâmplat.
Am întrebat-o cu cine vorbea. A zis că nu vorbea cu nimeni.
I-am zis că am auzit-o vorbind cu cineva. A zis că am avut un coşmar.
De ce s-ar preface că e persoana mea, în faţa asistentei ?
- Poate chiar ai avut un coşmar. - Eram trează, Babak. I-am auzit vocea.
Acum mi-e frică de ea.
Roya ! Problema noastră nu e Ziba.
Peste o săptămână avem avion !
Dacă amânăm, nu vom putea fi în Danemarca peste două săptămâni.
Dacă nu plecăm, viaţa mea şi tot restul se vor duce de râpă !
Tu încă nici măcar nu ai paşaport !
Spune-i să plece.
Tu auzi ce-ţi spun?
Alege, Roya: vii cu mine sau îl aştepţi pe Arash.
Ce alegi ?
Roya ? Îţi este chiar atât de greu să mă alegi pe mine ?
M-ai speriat îngrozitor !
- Bună ziua. - Bună ziua.
De ce o asculţi pe fiica mea ?
- N-a vrut să vă îngrijoreze. - Sunt bine, mamă !
- Ţi-e bine, draga mea ? - Da. N-ai de ce să-ţi faci griji.
Da, Babak ?
A mai zis ceva ?
Nu, vreau să spun...
Bine. Să-mi spui când s-a terminat.
N-a zis medicul că trebuie să-i porţi mereu ?
L-ai lăsat măcar să vorbească ?
Mulţumesc, Babak. Massoud ne-a tras clapa.
A fost plăcerea mea. Ai grijă de tine.
Puteai să stai la noi.
Promit că vin mâine-dimineaţă şi stau până plecaţi.
Ai grijă de ochii tăi.
- La revedere. - La revedere.
De ce nu-mi răspunde Leili deloc la telefon ?
- Mai eşti supărat pe mine ? - Nu.
A sunat proprietarul. Poimâine trebuie să eliberăm apartamentul.
Ce ?!
Încă n-am împachetat. Trebuia să dăm cheile săptămâna viitoare !
Vin noii chiriaşi.
Şi-a pierdut minţile ? Ce i-ai spus ?
Nimic. Ce puteam să spun ?
Cum adică ? Puteai să mai faci rost de timp.
Şi-ar putea pierde chiriaşul. În plus, contractul ne-a expirat luna trecută.
Are dreptate.
Ce o să facem ?
Mâine vine o firmă de mutări şi împachetează totul.
- Mâine ?! - Atunci când, Roya ?
Tu ai pus astea aici ?
Am auzit ceva.
Cred că e cineva în casă.
Bună, Roya. Cum te simţi ?
Nu ştiam că eşti aici.
Am împachetat aproape tot.
Kamrani va veni mâine. Vor mai rămâne doar valizele.
O să iau restul hainelor, le pun în valiză, şi pe urmă...
Ştii ce a spus ?
Roya ! Ai înţeles ce a spus ?
Nu ştiam că vorbeşti daneza.
Eu, nu. Babak o vorbeşte. Dar am zis "Vreau să-ţi gătesc o cină bună."
Nu ştiu ce să fac cu toate cărţile astea.
Trebuie să mă ajuţi.
Babak ?
Babak, poţi să vii aici o clipă ?
- De ce e aici ? - Cine ?
Fata asta ! Cine altcineva ?
M-am spălat pe mâini. Lasă-mă să-ţi pun picăturile.
Mi le pun singură.
N-ai zis că ai trimis-o de-aici ?
Aveam nevoie de ajutor ca să împachetăm mâine.
Şi n-ai găsit pe nimeni altcineva ?
- De ce n-ai rugat-o pe mama mea ? - E un lucru rău că ne ajută ?
Nu pricep, Babak. De ce nu mi-ai spus că ai trimis-o aici ?
Mi-a umblat prin toate lucrurile şi chiar poartă hainele mele !
- Ai o tonă de haine ! - Babak !
- Ce faci ? - Babak, unde e poza aia ?
Nu ! Lasă-mă pe mine.
Dacă vrei să mă ajuţi, pune restul hainelor în valiză.
- Babak, lucrul ăsta... - Ce ai cu el ?
Ţi-am zis să te opreşti ! Ce faci cu viaţa mea ?
Trebuie să ştiu unde e fiecare lucru !
Astea intră în valiză. Unele sunt împachetate împreună cu mobila.
E uşor să te încurci.
Nu trebuie să întrebi unde să fie pus fiecare lucru ?
Poftim, Ziba. Pune-i picăturile.
Babak, ţi-am zis că mi le pun singură.
Medicul tău a zis să le pui la ore fixe.
Stai jos, să ţi se pună picăturile.
Ce faci ? Ţine-i capul.
Deschide ochiul.
Celălalt.
Adu-i un pahar cu apă, ca să-şi ia analgezicul.
Babak, de ce te porţi aşa ?
- De ce faci asta ? - Ce fac ?
De ce i-ai spus să vină aici ?
Şi cum a intrat ?
I-ai dat o cheie ?!
Da.
- Babak, ţi-ai pierdut minţile ? - Am considerat că ne poate ajuta.
Ce vrei să spui ?
- Poftim, draga mea. - I-l dau eu.
N-ai zis că te doare capul ? Ia asta şi pe urmă stăm de vorbă.
Ia-l.
Te implor să pleci.
Nu ştiu de ce ţi-a zis Babak să vii aici.
Dar pleacă şi nu te mai întoarce niciodată !
Încetează !
- Gata cu prostiile astea ! - Babak !
Roya... Ce spui, draga mea ?
Unde să mă duc ?
Cum adică, unde să te duci ?
Nu ştiu !
Du-te la ONG-ul acela, la poliţie, du-te unde naiba vrei !
Ştiu că minţi, bine ?
Ştiu că ştii exact cine ai fost şi ce ai fost.
Şi nu înţeleg de ce te prefaci că eşti eu !
Mi-ai distrus viaţa ! Cine ţi-a dat voie să porţi hainele astea ?
Nu are nicio importanţă dacă eu port hainele astea sau le porţi tu.
Sau dacă împachetez eu lucrurile sau le împachetezi tu.
Eşti atât de mojică !
Sigur că are importanţă ! Sunt toate ale mele !
Ascultă, ori pleci de bunăvoie, ori te arunc afară cu forţa.
- Unde mi-e telefonul ? - La ce-ţi trebuie telefonul ?
Unde e ? La tine ?
Roya !
- Telefonul meu e la tine ? - Ce vrei să faci cu el ?
Să o sun pe mama sau pe Leili, oricine poate veni să mă ajute.
Poftim. Sună-le.
Dar nu-ţi vor răspunde.
Nu... Ochii mei...
De ce nu răspunde mama mea ?
Roya...
Babak, nu mă simt bine.
- Nu e nimic. - Analgezicul îşi face efectul.
Ce mi-aţi dat ?
Nu-ţi face griji.
Totul o să se rezolve.
Poftim, sun-o pe Leili.
Te-am trezit ?
Ştii să cânţi la pian ?
Trebuie să-mi iau rămas-bun de la pianină, curând.
Bravo !
Vino să-ţi mănânci cina.
Ieşi din casa mea !
De ce ai închis uşa ?
- Babak, cu tine vorbesc ! - Încetează !
- Ce să încetez ? - Iar a început.
Ce tot spui ? Ieşi naibii din casa mea !
Am vrut să fiu bună cu tine ! Mare greşeală am făcut !
Ia-ţi hainele şi pleacă din casa mea ! Dă-mi hainele mele înapoi !
Babak, ce-i asta ?
- De unde ai avut ştampila asociaţiei ? - Dă-mi asta.
Babak ! De unde ai avut ştampila asociaţiei ?
- Dă-mi-o. - De la Leili ?
- Am zis să mi-o dai. - Ce-i asta ?
- Du-te înapoi în cameră ! - Ce faci ?
- Treci înapoi în cameră ! - Nu mă atinge !
- Ce faci ?! - Ajunge ! Mă scoţi din sărite !
Ce faci ? Nu încuia uşa !
Babak, ce faci ? Deschide uşa !
Am zis să deschizi uşa !
I-am rugat pe prietenii noştri din guvern
să ridice interdicţia de călătorie a doamnei Movahed.
E foarte amabil din partea dv. Ne vom duce la Serviciul Paşapoarte.
- Bun. Unde doriţi să vă duceţi ? - Danemarca. Copenhaga.
- Oraşul bicicletelor ! - Da.
- Ştiţi să mergeţi pe bicicletă ? - Da.
Semnaţi aici, vă rog.
L-ai luat ?
Felicitări !
Domnule, unde duceţi aia ?
Ce faceţi ?
Băieţi, nu vă atingeţi de cutiile alea.
- Babak ? - Bună.
Bună.
- Ce naiba faci ? - Împachetăm. Nu vezi ?
- Cum adică, împachetaţi ?! - Duceţi asta afară.
Babak !
N-ai pic de ruşine ? De ce m-ai încuiat azi-noapte în camera aia ?
Ce-a fost declaraţia aia semnată ? Ai falsificat-o ?!
Mai întâi lămurim lucrurile între noi şi fata aia,
şi pe urmă împachetezi, înţelegi ?
Domnule, ieşiţi ! Nu faceţi asta ! Ieşiţi !
Ia lucrurile tale. De ale mele n-ai voie să te atingi.
Asta nu e a ta. Luaţi-o, vă rog.
Unde mi-e telefonul ?
Babak, unde mi-e telefonul ?
Împachetaţi-o şi scoateţi-o afară cu grijă.
Verificaţi dacă le-aţi primit pe primele 40.
Babak, verifică-ţi contul.
- Cine a făcut aranjamente cu voi ? - Eu.
De ce ?
Nu luaţi asta ! E pianina mea !
Voiai s-o vinzi. Am vândut-o eu pentru tine.
Şi de ce nu mi-ai spus ?
- Am obţinut un preţ bun. - M-am târguit. Am luat 140 pe ea.
Nu era treaba ta !
- Voiam s-o vindem ! - Dar trebuia să-mi spui !
Babak, Kamrani vrea să verifici lista cu mobilierul.
Să mergem.
Dle Saleh, poţi plăti dumneata taxiul ?
Unde vă duceţi, doamnă ?
Sunt eu, dle Saleh. Mă întâlnesc cu dna Shoayi.
Un pic mai sus, te rog. Bine.
De ce nu-mi răspunzi la telefon, Leili ?
Bună. Când ai sunat ?
- Te-am sunat de o mie de ori ! - Nu exagera ! Cum te simţi ?
Deloc bine.
Poţi să ieşi, o clipă ?
Ce este, dle Saleh ?
Da, a venit la mine.
Plăteşte-l, atunci.
Mulţumesc.
- Era taxiul tău ? - Da.
Ajută-mă cu asta.
Pentru ce e asta ? O zi de naştere ?
- Bine că ai avut ideea asta ! - Ce ?!
Să-l înveselim pe Arash.
Leili, nu te mai prosti.
De ce nu mi-ai răspuns la telefon ?
Roya, ce te-a apucat ?
- Ce m-a apucat ?! - Ai una din "zilele alea".
Leili ! Nu face pe proasta.
De ce i-ai dat lui Babak hârtia noastră cu antet şi ştampila ?
- Aşa mi-ai zis tu ! - Eu ţi-am zis ?
- Da ! - Când ?!
Aseară.
Aseară ?! Nici vorbă !
Să mă uit la tine...
De ce ai ochii atât de roşii ? Ai plâns ?
- E din cauza operaţiei. - Operaţie ?!
Ai făcut operaţie la ochi şi nu mi-ai spus ?
Leili, mă calci pe nervi.
De ce naiba i-ai dat lui Babak ştampila noastră ?
De ce nu mi-ai cerut permisiunea ?!
- Fiindcă tu mi-ai zis să i-o dau ! - Când ?!
Aseară, când te-am vizitat !
Leili, te caut de patru zile !
Şi tu insinuezi că nu-mi amintesc că te-am văzut aseară ?
Nu mai înţeleg nimic, Roya.
- Unde e Babak acum ? - Acasă.
Mă înnebuneşte ! Se poartă de parcă nici nu m-ar vedea !
Parcă a decis să mă lase în urmă pentru că nu am paşaport.
Împachetează toate lucrurile noastre şi pleacă la Copenhaga cu căţeaua aia.
Mi-au luat telefonul ! Mi-au vândut pianina.
Fata aia îmi distruge viaţa !
- Ziba ? - Ziba.
Aseară ne-am certat. M-au încuiat într-o cameră.
Îţi vine să crezi ?
Aseară, ai zis că ea doarme şi că va pleca dis-de-dimineaţă.
Aseară, eu eram cea care dormea, nu ea.
Roya...
Ce s-a întâmplat ?
Te simţi bine ?
Vino aici...
Ce s-a întâmplat ?
Stai jos.
Ţi-e bine ?
O să ne ducem la tine acasă, să vedem ce se petrece, bine ?
- Ai cheie ? - N-am nimic la mine.
- Bună ziua. - Bună, Leili.
Roya, stai o clipă.
Ce vrei ?
Leili, du-te sus. Venim şi noi, imediat.
- Nu te duce, Leili. - Nu vrei să plec ?
Vreau să vorbesc cu tine o clipă.
Leili, Babak e şi el sus. Du-te. Venim şi noi, imediat.
Du-te.
Ascultă, Roya.
Ştiu ce simţi. Dar e prea târziu acum.
Şi eu am fost surprinsă, la început.
Dar, dincolo de un anumit punct, n-ai de ales şi trebuie să te schimbi.
Înţelegi ?
Roya ! Stai o clipă !
- Roya, stai puţin ! - Ce vrei ?!
Nu mi-a venit să cred că tatăl şi fratele meu nu m-au recunoscut
şi mi-au ţinut o ceremonie funerară.
Sau că au spus că mama a înnebunit
fiindcă n-a vrut să accepte cadavrul alteia drept al meu.
N-am avut altă şansă decât să vin la tine acasă.
A trebuit să învăţ să fiu Ziba Movahed în loc de Sareh Tayebi.
Ce spui ?!
Nu-ţi aminteai nici cum te cheamă
şi acum îţi aminteşti numele tău de familie ?
E ridicol, ştiu. Dar chiar tu mi-ai ales numele !
Înseamnă că faci parte dn jocul ăsta chiar fără să ştii.
Ca toţi ceilalţi. Ca tot ce ne înconjoară.
Ca lampa despre care am ştiut că o să cadă.
Roya !
Roya ! Poţi să te împotriveşti doar până la un anumit punct.
După care trebuie să iei o decizie.
Să te schimbi sau să fii eliminată. Jocul e foarte simplu.
Stai !
Cum ai să dovedeşti că eşti încă Roya ?
Că asta e casa ta ?
Când toată lumea uită cine ai fost.
Sau nu vor să fii cine ai fost odată.
Cine ?
- Cine nu vrea să fiu ? - Ce mai contează ?
Dacă te uiţi îndeaproape... toată lumea.
Până şi tu.
Roya...
Iartă-mă.
Roya... Iar ţi-ai pierdut cunoştinţa ?
Nu-ţi face griji, draga mea.
Am vorbit cu Babak şi am decis că poţi rămâne aici şi în noaptea asta.
Dacă familia ta nu te găseşte, te putem duce la ONG-ul acela. Bine ?
Mă faci să-mi pierd minţile.
Pleacă !
Salutare ! La mulţi ani !
V-aţi prefăcut doar ?
La mulţi ani !
Babak !
Tată !
La mulţi ani !
Bună, tată ! Ce mai faci ?
Babak ! E o petrecere aniversară pentru mine sau pentru ea ?
Dansaţi ! Bateţi din palme !
Ce se petrece aici ?
De ce vă purtaţi toţi aşa ?
- Nu din nou... - Nu spune nimic.
Vă bateţi joc de mine ?
- Tată, unde e mama ? - Cine ?
Mama ! Unde e mama ?
- Nici nu ştiu cine e mama ta. - Ce ?!
- Roya, draga mea, ce este ? - Nu e ziua mea de naştere ?
Azi e şi ziua ta de naştere ? Ce drăguţ ! Tocmai şi-a amintit.
Nicio problemă. Vom sufla în lumânări împreună.
L-ai cunoscut pe tatăl meu ?
- Tatăl meu, Roya. - Sunt Massoud, tatăl Zibei.
Ce ?!
Ai grijă ! Fii atentă !
E cutia de care îţi ziceam. Unele dintre lucrurile noastre...
Nu sunt doar nişte lucruri. Tată, sunt pozele noastre înrămate.
Ţi le-am lăsat ţie.
- Ţi-am lăsat şi toate cărţile. - Minunat !
Uite ce poză frumoasă cu tine, cu mine şi cu Babak.
Ţi-am lăsat şi nişte poze, ca să nu-ţi fie prea dor de noi.
Să sperăm că la anul ne vei vizita, în Danemarca.
Babak !
- Ce ai făcut cu pozele noastre ? - Pozele noastre ?!
- A sunat. Vine încoace. - Ziba, vino puţin.
Babak, am crezut că joci jocul ăsta ca să-mi faci o surpriză.
Dar, dacă îl joci în continuare, depăşeşti o limită.
- Nu încetezi, nu-i aşa ? - Babak !
Nu-mi mai spune numele !
Eşti în casa noastră de o săptămână. Ai făcut tot ce ai vrut.
Poftim ?!
Dacă nu era Ziba, te dădeam demult afară.
Suntem pe cale să părăsim ţara. N-o să te las să strici...
Babak !
Nu vezi că nu se simte bine ?
Roya, stai jos aici.
E din cauza ochilor ?
Puteţi să stingeţi lumina asta ? Îi face rău la ochi.
Unde-i sunt picăturile ?
Roya, draga mea...
Roya...
Cum te simţi, draga mea ?
Roya...
Ziba...
- Închide ochii o clipă. - Ce este ?
- Închide ochii. - Dar...
Închide ochii. Ai să vezi.
- Nu-i deschide. - Unde...
Nu-i deschide... Acum deschide-i.
Arash !
- Când ai venit ?! - Azi.
- Mama ta ştie ? - Încă nu i-am spus.
- Tu ai ştiut ?! - Arash, vino încoace.
Roya, el e Arash.
Îţi aminteşti că ţi-am spus că eu, el şi Leili eram cei trei muschetari ?
Bună. Eu sunt Arash. Un prieten al lor.
- Şi Roya e o prietenă... - Lăsaţi prostiile.
Ăsta nu e Arash. Arash nu arată aşa.
Sunt Arash Rahnama. Ne cunoaştem ?
Roya stă la noi... O să-ţi povestesc.
Babak, ştii că nu e Arash. De ce nu spui nimic ?
- Iar începe. - Tu nu l-ai văzut niciodată pe Arash.
Şi tu l-ai văzut ?
Suntem prieteni de zece ani.
Ce spui ?
Îmi pierd minţile.
Cum aţi...
Ăsta nu e Arash ! E altcineva.
Tată !
Tată, unde e mama ?
Tată ! Unde e mama ?
Babak, tu chiar crezi că asta e soţia ta ?!
Se preface doar că sunt eu.
Poartă hainele mele.
Îşi dă cu parfumul meu. Miroase ca mine.
Sunt aici !
Sunt acolo unde e locul meu ! Ce v-a apucat pe toţi ?
Mi-a spus-o cu gura ei !
Familia ei e cea pe care am văzut-o la moschee, deunăzi.
Spune-le ce mi-ai spus mie ! Spune-le !
Ce sunt prostiile astea ?
În primele două zile n-ai scos o vorbă
şi acum vorbeşti întruna fără rost.
Babak...
Ţi-am spus să nu fii atât de încăpăţânată, dar nu m-ai ascultat.
Ce tot spui ?
Ţi-am spus ! Nu m-ai ascultat !
Îţi aminteşti de mine ?
Spune-le ! Spune-le cine sunt !
Nu vrei să încetezi, nu ? Ajunge !
- Vreau să vorbesc cu ea... - Cu cine să vorbeşti ?
S-a făcut o anchetă.
Se pare că familia ta te caută de vreo două zile.
Ai grijă de tine.
De ce vă purtaţi aşa, doamnă ?
Tocmai m-au sunat de la secţie. Mi-au zis că familia dv. vă caută.
Nu sunteţi un copil. De ce aţi fugit de acasă ?
Să mergem la secţie.
- Are antecedente ? - Ce fel de antecedente ?
Să nu vă recunoască, să nu-şi amintească cine e.
Să fie dezorientată.
Nu. Hanieh a avut mereu o memorie perfectă.
Nu uită niciodată nimic.
Memoria ei e vestită în familie.
De câte ori mă tem să nu uit ceva, o rog să-mi amintească.
Doamnă, sigur nu ştiţi cine e acest bărbat ?
Nu.
Vreţi să spuneţi că nu l-aţi mai văzut niciodată ?
L-am văzut o dată, la secţia de poliţie.
Când ?
În weekendul trecut.
- Şi înainte de asta ? - Nu.
Şi, atunci, v-a văzut şi el ?
Domnule, nu sunt orb. Mi-aş recunoaşte soţia !
El v-a văzut ?
Am schimbat câteva cuvinte.
A zis că îşi caută soţia, care dispăruse.
Dacă te-aş fi văzut, eu, Amirali, mama şi sora ta
n-am fi stat treji noapte de noapte în ultimele două săptămâni.
Poftiţi, doamnă, cartea dv. de identitate.
V-am găsit în noul nostru sistem digital.
Am comparat cu amprentele din bază.
Din punct de vedere legal, pe baza acestor documente,
acest domn e soţul dv.
Mai insistaţi că nu sunteţi doamna Hanieh Samiyi ?
Slavă cerului !
Ne-a fost atât de dor de tine, scumpa mea !
Poftim, mamă. Bea asta.
Hanieh e din nou acasă şi totul s-a rezolvat.
- Slavă cerului. - M-am rugat atât de mult !
Gata, ajunge. Bea.
Poliţistul a zis că suntem foarte norocoşi că am găsit-o.
A zis că în fiecare an dispar mulţi oameni şi nu-i mai găseşte nimeni.
E în stare de şoc.
După ce se odihneşte, o să se simtă mai bine.
Te simţi mai bine ?
Fă un duş, ca să te simţi mai bine.
Hanieh, nu ai idee cât mi-a lipsit parfumul tău.
Ascultă-mă cu atenţie !
Aici a stat cineva care arată exact ca mine. O chema Hanieh.
Leili, sunt Roya !
Ce vrei să spui cu "care Roya" ?!
Leili, ţi-ai amintit de mine.
Alo ? Alo, Leili ?
Te-am trezit ? Îmi pare rău.
De ce dormi aici ?
Te simţi bine ?
Am cumpărat nişte pâine proaspătă, cum îţi place ţie.
Pe drum încoace, toată lumea m-a felicitat.
Ai observat că am plantat asta, într-un ghiveci mai mare ?
Acum îi merge bine.
Uită-te la ea.
Las asta aici, ca să uzi plantele mai târziu.
Ca întotdeauna.
Amirali, cântă cântecul acela nou pe care l-ai învăţat pentru mami.
Noaptea s-a lăsat Şi stelele sunt sus, pe cer.
Nu doar una, zece sau o sută, Ci sunt cu miile.
Noaptea, Stelele sunt lumina cerului.
Exact ca o floare, În grădina cerească.
Şi, foarte aproape de ele, Străluceşte Luna frumoasă.
Poftim, fiule.
Am vorbit cu Hamid. Diseară o să-l vizităm, la spital.
O să vină mentorul lui.
Se pare că e unul dintre cei mai buni psihologi din ţară.
O să vin să te iau, mai târziu.
Nu-ţi face griji, draga mea. O să te faci bine curând.
Îţi promit.
Să mergem, fiule.
La revedere.
E o femeie rafinată.
A venit la noi şi Hanieh ne ajută acum la casă.
Ce minunat !
A fost aici.
Nu plăteşte niciodată, fiindcă e localul ei.
Terminase şi tocmai voia să plece,
când Hanieh a fugit după ea !
Noi am fugit după ele, fiindcă Hanieh o încolţise !
Femeia era înspăimântată !
Ar fi trebuit să-mi spuneţi ! N-am ştiut cine e !
Tu nu ştii pe nimeni !
- Să mergem ! - Unde ? Încă n-am fost la toaletă.
Tu stai aici. Mă întorc imediat.
Du-te. Eu mă duc la tata.
Trebuie să înceapă artificiile.
N-ai să te pierzi ?
Sunt chiar acolo. Uite, îi văd.
Bine. Du-te la ei.
Scuzaţi-mă !
Cred că ceasul ăsta e al fiului dv.
Strălucea puternic, în întuneric.
Ca şi cum ai fi turnat fosfor în el.
FĂRĂ EA