Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MORJE ČASA
Jojo?
Je kaj vetra? -Ne.
Lahko kakšnega izpustim?
Ej, pošast, bediš? Pridi.
Pazi na kavo.
Poglej to.
Zdaj daj na pavzo.
To, za vedno.
Začenjamo s "ta da da da".
Ta dvig. Paziti moraš na čas.
Glasba mora biti mehkejša.
Od četrtega takta. Ne slišim jih. Začnite.
Ko jo spustiš in začneš obračanje...
Delati moraš nagonsko. Ena misel.
Brez vibrata. Stabilen glas.
Glejte in poslušajte drugo osebo. Eno ste.
Zgodbo pripovedujete skupaj. Razumete?
Ohranjajte stik. Prav?
Lahko ugasnemo luči? Ne vem, v kaj gledam.
Naj preverim.
Lahko gremo na odmor?
Brez odmora. Nadaljujte. Mojbog, družba.
Ure že vadijo. -Tako kot jaz. Zberi se...
Dobro. Tri, dve, ena...
Kristus, ne hodi pred projektorjem.
Prekleto. -Grem.
Bog vsemogočni.
Diane, počakaj. Jaz grem.
Sam bom to naredil.
Če to ni Johanna...
Te kaj moti?
Nobene pravice nimaš, in to veš.
Takoj pridem.
Ne razumem. Kako lahko sploh pomisliš na to?
To so moje koordinate.
Vso noč bom doma. Mogoče bi se pogovorila o tem.
Na ena.
Ena. Dve. -Dobro.
Tri.
Štiri, pet, šest, sedem.
Ne, Kai. Kaj pride po sedem? -Aja, osem.
Dve, tri, štiri.
In enako tu. Ena, dve, tri. Poskusi.
Dajmo.
Tako.
Še malo. Tako.
Še malo.
V redu.
Tako torej govori?
Tako? Z rokami. -Ja.
Nežno.
Navijaj počasi. Ne prehitro.
Nežno. Nežno zdaj.
Navij. Bravo. -Skuša je.
Čakaj, čakaj.
Hej, Kai.
Živjo, toreador.
Živjo, moja dama.
Pozdravljen, gospod.
Naredi kaj.
Tri, dve, ena.
In... akcija.
Lucas.
Kai...
Škoda.
Vrnil se bom k svojemu umetniškemu filmu.
Adijo, moja dama. -Nasvidenje, gospod.
Ati.
Prazno.
Je s tabo? -Kaj?
Kje je Kai? Ne vidim ga. -Gotovo je pod palubo.
Kai?
Torej?
Ni v stranišču.
Kje bi lahko bil Kai?
O, ne. Spet ga bom moral pojesti.
Bu!
Si tu spodaj? -Ali...
Tukaj?
Kje se skrivaš? -Kje bi lahko bil?
Pote prihajam, porednež mali.
Kai? -Si v redu, Kai?
Kai, oglasi se.
Kai, pokaži se. Ni smešno.
Konec je.
Kai? -Kai, kje si?
Kje je katamaran?
Kaj?
Katamarana ni.
Kai?
Ga vidiš?
Prekleto.
Ne.
Plovke.
Luc. -Motor.
In?
Ne vidim ga.
Na pomoč, na pomoč. De Swaene tu. Na pomoč. Na pomoč.
Zunaj dosega smo. -Kai.
Misliš, da je splezal čez?
Čez mrežo? -Ne bi. Ve.
Mogoče je hotel preizkusiti svoj katamaran.
Je bila na njem vrv? -Kai.
Je bila na katamaranu vrv? -Kai.
Ljubica, je imel vrv? -Ne.
Mogoče. Ne vem.
Si kaj videla? Bila si na krmi.
Kaj sem videla? Sedela sem in...
Sedela sem...
Takole.
Sedela sem, takole. Toda zaposlena sem bila.
Zaposlena sem bila, ker sem vedela, da je tam. Pri katamaranu.
Nisem gledala. Mislila sem, da ti gledaš. Tam si bil.
Tu sem bil. Opravke sem imel. In tam je sedel. Videl sem ga.
Tam si snemal. -Ne takrat.
Kai!
Temni se.
Kaj počneš?
Kai!
Pusti me, pusti me. Z njim hočem biti. Prosim.
Ne počni tega. Nehaj.
Prosim, pusti me. -Nehaj. Prosim, nehaj.
Ostani tu.
Kai!
Si kaj videl?
Ne.
Jojo?
Kaj bova naredila?
Se bova vrnila na Azore?
Štiri dni. S tem vetrom.
Kaj pa Kai?
Jaz...
Skuhala bom kavo.
Jojo?
Umakniti se moraš v senco.
Kai!
Ne bova ga našla.
Jaz pravim.
Ja.
Je vse izginilo? -Potovanje je bilo dolgo.
Vračali smo se.
Dobil boš podaljšanje roka. To sem že počel.
Hvala.
Potrebuješ denar? -Ne, našel sem službo.
V gledališču? -Ne, rušenje.
Tu v mestu.
Se seliš nazaj v Amsterdam? -Potujem.
Bo sama ves dan? -Moja mama preverja, kako je.
Tudi jaz lahko. -Marcia...
Nikogar noče videti.
Zakaj govoriš o davkih?
Oprosti.
Kai!
Jo?
Kje si bil?
Tu sem.
Kje si bila?
Jo?
Zdelo se mi je, da ga vidim.
Nisem ga našla.
Prezgodaj sva odšla.
Ne bi smela...
Morala bi...
Čaka naju.
Čaka.
Mojbog, boji se.
Sam je.
Samo otrok je. Otrok. -Pomiri se.
Boji se.
Samega sva ga pustila.
Odpeljala sva ga na potovanje. -Ne. Nehaj.
Dihaj.
Skozi nos. Skozi nos.
Skozi svoj nos.
Mamica...
Kai!
Johanna.
Peljala sem jo k Dingemanu.
Dal ji je tablete.
Ena na dan pred spanjem.
Kaj naj naredim? -Počakaj na učinek tablet.
Naj to ne bo zaman.
Živjo.
Kako dolgo sem spala?
Šest ali sedem ur.
Kot bi živela vzvratno.
Ne morem ga dohiteti.
Predaleč je.
Pridi sem.
Živjo. -Živjo.
Te to ne izčrpava?
Me.
Kaj je?
Jo?
Kaj počneš? Kam greš?
Na sprehod.
Nisem mogla spati.
Sredi noči?
Nisem mogla dihati.
Prav. S tabo grem.
Pridi, sprehodiva se.
Ko boš naslednjič hotela na sprehod, me vprašaj, da grem s tabo.
Skupaj se bova sprehajala.
Tak je dogovor.
Bolečina je preprosto... -Vem.
Ej, kreten. -Oprosti.
Si slep? -Opravičil sem se, kajne?
Pomiri se. -Opravičil sem se.
Pomiri se. -Spelji se.
Kreten.
Jo?
Kaj je to?
Neki filmi. Dal sem jih razviti.
Tablete vzameš zvečer, ne čez dan.
Danes bi morala kuhati.
Saj bom.
Si šla v trgovino?
Nisem vedela, da bom tako dolgo spala.
Sleci to in pridi v posteljo. Prosim. -Ne morem.
Umakni se mi. -Jo. Prosim.
Kje je?
Kje je moj sin? -Nehaj.
Nehaj. Ne spim. Kaj hočeš, da naredim?
Način, kako se obnašaš. Bi moral zaklepati vrata?
Kako se obnašam? -Počni kaj.
Kaj drugega, ne vem. Kot jaz. Samo počni kaj.
Kako to misliš? -Njega ni tam.
Nikjer ga ni. Nehaj to početi.
Čudovit otrok je bil. Najčudovitejši otrok na svetu.
Vendar je mrtev.
Mrtev je. Mrtev.
Ni ga. Konec je. Lanski sneg. Mrtev.
Mrtev je. Mrtev.
Mrtev je.
Tako je bolje za Lucasa.
Adijo, punca.
Torej...
Za zdaj bom v Amsterdamu.
Naredi, kar je najbolje.
Kaj bo počela v mestu?
Kje je najina postelja?
Kdo je to naredil?
Mislil sem... Hotel sem... -Si ti to naredil?
Mislil sem, da bo pomagalo.
Kako si lahko to naredil?
Kako si mogel? -Nehaj. Nehaj.
Pa slike? Si jih vrgel v smeti? -Ne, vse so na podstrešju.
Kje? -Kristus. Na podstrešju.
To si vrgel v smeti. -Nehaj.
Oprosti. Mislil sem, da je tako najbolje -Za koga?
Odjebi.
Mogoče mu je všeč, da spiva v njegovi sobi.
Bo ostala na večerji? -Upam.
Pride tudi Lucas?
Pojma nimam.
Skuham makarone? -Prav.
Ne morem naprej, mama.
Ljubica.
Pomoč potrebuješ.
Je jezen?
Midva...
Midva nisva...
Ni jezen.
V drugem svetu živi.
Sliši te.
Vidi te.
Rad te ima.
S tabo je.
Povsod ga vidim.
In ves čas mislim, da me čaka.
Ne.
Ti čakaš njega.
S svojim jokom ga zadržuješ.
On pa je v resnici dobro.
Lahko mu pustiš oditi.
Moram ga pustiti.
Pa če je še tako težko.
Bolje je zanj.
Kaj je? -Nič.
Misliš, da je to neumno? -Ne, toda...
Pozabi.
Res mislim, da nama lahko pomaga. -Nama?
Ne grem k njej.
Zakaj ne poskusiš? -Ker je to nakladanje.
"Kai živi v drugem svetu. Sliši te, vidi te." Nakladanje.
Kaj si pa domišlja?
Pravi, da moraš na notranje potovanje, da bi se našel.
Prav ima.
Misliš, da ti bo pri tem pomagala? -Ja.
Oprosti. Sovražim take ljudi. -Sovražiš?
Ne zaupam jim.
In sovražim, da z drugimi govoriš o Kaiju.
To je med nama, drugi nimajo nič s tem.
To je tvoje in moje. In Kaijevo.
In od nikogar drugega.
Hej.
Oprosti. -Hej.
Grozno sem te pogrešala.
Tudi jaz tebe.
Jaz...
Ne morem več.
Oprosti. -V redu je.
Preveč časa je minilo.
Ne, ne. Ostani.
Kaj je to?
No...
Mislila sem...
Ne.
To bi morala pogosteje početi.
Kaj misliš? -Najprej jejva.
Dolgo nisem tega jedel.
Previdno. Mogoče je vroče.
Razmišljala sem o otroku.
Novem življenju.
To bi nama lahko pomagalo.
Otrok?
Novi otrok.
Vrnil naju bo v življenje.
Kai pa bo našel mir. -Čakaj malo. Čakaj.
Ne razumem.
Se zdaj pogovarjava o drugem otroku?
Še vedno si želiš otrok, kajne?
Ljubi Jezus.
Jaz...
Boleče je razmišljati o tem.
Kako lahko zdaj razmišljaš o tem?
Oprosti. Ne bi te smela tako presenetiti.
Otrok? In potem kaj?
Predstavljaj si, da... -To se ne bo zgodilo.
V glavnem je dobro.
Nočem drugega otroka.
Zdaj ali nikoli? -Nočem razmišljati o tem.
Zakaj ne? -Nočem govoriti o tem.
Ne misliš, da nama lahko to pomaga? -Nočem otroka!
Slišim te. -Konec razprave.
Kaj pa jaz?
Sem sploh pomembna?
Kaj? Vse mi pomeniš.
Nora punca. Ljubezen mojega življenja si. To veš.
Veš to, kajne?
To veš.
Ja.
Tudi ti si moja.
Ne govoriva več o tem. Prav?
Tega ne omenjajva več.
Drugi otrok...
To bi me zlomilo.
Ja.
Lucas? -Oprosti. Mislil sem, da spiš.
Kaj je?
Ljubica? Pozen bom.
Ti naredim sendviče? -Ni treba. Ostani v postelji.
Se vidiva nocoj.
Jo?
Živjo, srček. -Kje je?
Sedi. Si dobil pismo? -Sem.
"Ne išči me. Bolje je tako." To je vse. Kaj to pomeni?
Kje je? Kaj naj naredim? Mogoče je mrtva.
Ni tisto, kar misliš. -Ne skrbi. Samo sedi.
Je tu? -Ne.
Kje je torej? Kaj vesta?
Zjutraj je bila tu. -Ja? Zakaj? Kaj je rekla?
Obljubila sva, da ne bova povedala. -Česa? Kaj se dogaja?
Rada bi bila sama, da si povrne notranji mir To je vse.
Kako dolgo? Kdaj se bo vrnila?
Se ne bo vrnila?
Zakaj ne? Kaj sem naredil? -Nič.
Pusti ga pri miru.
Znorel bom.
Zdaj me je zapustila?
Zdaj? -Veš, prestala sta najhujše.
Mogoče to ves čas vidita drug v drugem.
To ona pravi? -To pravim jaz.
Kaj ona pravi?
To prestajava skupaj.
Ne more me zdaj zapustiti. Stal sem ji ob strani.
Kje je? Govoriti moram z njo.
Obljubila sva ji.
Sta jezna name? -Jezna?
Sem jaz to naredil? Sem kriv?
Ne muči se. Nihče ni kriv. Zgodilo se je. Že to je hudo.
Lucas? Kam greš? -Poiskal jo bom.
Ja?
Vstopite.
Sedite.
Slecite plašč.
Boste kaj popili? -Vodo, prosim.
Imam hladen sauvignon blanc.
No, prav.
Nikoli nisva pila vina.
Zdaj ga vsi pijejo.
Čeprav nas silijo, naj ga spet nehamo piti.
Si dobro?
Tako je videti.
Izgledaš dobro. Elegantna.
Lepo dišiš.
Ne prepoznam te.
Oprosti, ker sem te udarila.
Tudi mene boli roka. -Dobro.
Toda bilo je tako...
Nisem mogla verjeti. Kai zgoraj, poln življenja...
Tega ne moreš narediti. -Seveda. Na zdravje.
Lepo te je videti.
Si brala o tem v časopisu? -Ja.
Obsežno branje. Velikanska fotografija.
Poslušaj.
Ne vem, kako ti...
Dobro, hvala.
Jaz sem potrebovala veliko časa.
Leta.
Veliko let. Vedno je bilo tu. Še vedno je.
Toda močno sem se borila, da bi se naučila živeti s tem.
Da bi živela s sabo. Uspelo mi je.
Spoštuj to. Prosim.
Imaš otroke?
Razen Kaija? Ne. Ti?
Ja. Dve hčerki.
Ne vesta za to.
Ja?
Nisva ju hotela obremenjevati s tem.
Otroku tega ne moreš pojasniti. Ni varno.
Ampak zdaj sta odrasli.
Si sploh pomislil, kaj bi to lahko pomenilo meni?
Seveda. -In?
In? Nič. Delal sem naprej. -Zakaj?
Zato, ker je ta predstava nujna.
Za koga? -Zame.
Mogoče. To bi bilo lepo.
Kaj pa jaz?
Lahko bi me vsaj vprašal. -Kako?
40 let nisem vedel, kje si.
Si se potrudil? -Ne.
Zakaj ne? -Najbrž bi se pojavila sama.
In...
In potem kaj? Si si tudi to predstavljal?
Da bom prišla, gledala in občudovala?
"Oho, to je umetnost. Pa le ni bilo vse nesmiselno."
Nekaj takega.
Tega ne moreš dati v predstavo. Preprosto ne moreš.
Še posebej ne s temi slikami. Tudi moje so.
Bi jih rada videla? -Kaj?
Najine posnetke. Nikoli jih nisi pogledala.
Misliš zdaj? -Ja. Zakaj ne?
Zdaj si tu.
Lahko bi bilo dobro.
Pozneje se lahko pogovarjava.
Prav.
Tu se začne. Pri La Gomeri.
Naš prvi prehod. Tam si kupila to kamero.
Zase.
Vidi se, da sem se bala. -Bala si se?
Najprej.
Pozneje ne. Ko sem ugotovila, da veš, kaj počneš.
Ja. Pogosto si sedela tam.
Na sprednji palubi.
Uživala sem.
Sem jaz to posnela? -Ja. Kdo pa drug?
Se spomniš teh delfinov? -Ja.
Zelo veliko jih je bilo. -Izjemno.
Božič...
Kje je to? -Pri Barbadosu.
Točno.
Tam je dobil ribo. Vidiš?
Njegov rojstni dan.
Želim si, da bi se rodila kot riba.
Nehava gledati?
Si dobro?
Kje imaš kopalnico?
Prva vrata desno.
Ni več veliko.
Se lahko tu ustaviva?
Ne, nadaljuj. -Prav.
Tu smo pluli na Azore. -Povratno potovanje.
Srček.
Tako mlada.
To je vse.
Najlepši otrok na svetu.
Legla bom.
Bala sem, da boš dal odpoved kot umetniški direktor.
Da bo ta predstava tvoje slovo.
Grozen izraz.
Vesel bodi, da se to ne bo zgodilo.
Se tega bojiš? Da daješ odpoved. -Ne, super je.
Nič več sestankov. Več časa za režijo in pisanje.
Tudi to sem napisal.
Pa ženske?
Nič trajnega. Boš še kavo?
Pa ti? Moški?
Vdova sem.
Že šest let.
Čudovit človek. Adreas. Zdravnik interne medicine.
In dober oče. Mariji in Belli.
Postala si razvajena zdravnikova žena.
Ne, postala sem krajinarka. Trajno črne nohte imam.
Se bova zdaj pogovorila?
Boljšo idejo imam.
Živjo, srček. -Živjo, mama.
Lahko popoldne paziš na otroka? -Nisem doma.
Aha. Pa zvečer? -Ne vem, kdaj se bom vrnila.
Kaj počneš?
Nisem prepričana.
Jutri te bom poklicala, prav? Vozim, zato moram paziti.
Vau.
Zelo svetlo je. -Ja.
Spomnim se, da je bilo vse zelo temno. -Bilo je.
Ta kuhinja.
Kje je bila naša kuhinja? -Prav tako tu.
Vrt je treba urediti.
Skoraj nikoli nisem tu.
Toda če poznaš dobro krajinarko...
Kako je De Swaene? -Kaj?
De Swaene?
Še vedno ne izgovarjaš prav. De Zwaene.
-Tako, ja.
Čoln. -Ne.
Ladja.
Ladja je v redu. Še vedno pluje.
V Grčiji.
Turistični čarter. Na otokih.
Nova plast barve. In novo ime. Toda še vedno pluje.
Tu delam. Kadar sem tu.
To je moja hiša, moj dom.
Lahko si ga gledal.
Ja, rad ga gledam.
Imel je pet izjemo srečnih let. Potem pa...
Umrl je.
Tudi midva sva umrla, ko sva bila še živa.
Ne išči me. Bolje je tako.
Obupan je. Vsak teden kliče.
Vsake toliko se oglasi.
Tudi jaz ga pogrešam.
Si prepričana, da ne sme vedeti?
Otrok bi ga zlomil.
Andreas me je zasnubil.
Ve, da je otrok Lucasov? -Ja.
Vse ve.
Ljubi me.
Ga ti ljubiš?
Nisem vedela, kaj drugega bi naredila.
Žal mi je.
Zakaj? Nikoli nisem razumel. Še vedno ne.
Ni lahko.
Jaz... -Kje si bila?
Je pomembno?
No, več let sem te iskal. Končno bi rad vedel.
Bila sem v Bergnu. Z družino.
Sprejeli so me.
Bila sem... v slabem stanju.
Tam sem spoznala Andreasa. Poročila sva se in odselila v vas.
Takoj si se zapletla z drugim.
Ko sem te še iskal. -Andreas je bil moja rešitev.
Velika beseda. -Bil je.
Novo življenje. Z otroki. -Seveda.
Ne vem, kje bi bila danes brez teh otrok.
Kar izbrisala si me. -Nisem imela izbire.
Nisi mi dal izbire.
Jasno si mi dal vedeti, da nočeš otrok.
Lahko bi počakala.
Nisem mogla.
Morala bi nama dati čas. Mlada sva bila.
Misliš, da bi si premislil?
Kdo ve. Nikoli mi nisi dala priložnosti.
Moral sem najti svojo pot. Kaj misliš, kako sem se počutil?
Oba sva prestajala pekel. -Ampak jaz tebe nisem zapustil.
Tako sem se počutila. -Kaj?
Tako sem se počutila.
Da sem te zapustil? Prekleto, ves čas sem se trudil, da te obdržim.
Kje je Johanna? Kaj počne? Od tega se mi je mešalo.
Rada bi se mirno pogovarjala. -Bal sem se, da boš šla v vodo.
Se obesila.
Potem si me zapustila brez pojasnila.
In zdaj si drzneš reči, da sem jaz zapustil tebe?
Ne poslušaš me. -Kar odjebi.
Pojdi v vodo. To si vedno hotela.
Zapustil si me.
Ves čas si delal. Kar odšel si.
Nekdo je moral služiti. Ti nisi delala.
Ampak to je bil tudi pobeg.
Nisi mi dovolil, da bi govorila o tem.
"Lanski sneg."
Že greš? Dobro.
Še ena stvar. Predstava bo.
Ne glede na to, kaj rečeš. Predstava bo.
Zakaj?
To si ignoriral 40 let. Zakaj zdaj?
Zato, ker moram. Zdaj.
Vsega sem se znebil.
Čistil sem nered.
Toda prva stvar, na katero sem naletel...
Bila je njegova...
Njegova škatla s stvarmi in tistimi videi.
Pomislil sem, da jih moram videti.
Gledal sem jih in nenadoma sem vedel.
Prvič v življenju hočem narediti nekaj lepega. Krhkega.
Odo. Življenju.
Njemu.
Otroku v igri.
Vrnil mu bom življenje.
Z vsem, kar imam sebi in lahko dam.
V pravem življenju sem imel zelo malo časa.
Da bi bil z njim. Nisem ga uspel zaščititi.
Ni mi uspelo...
Ta občutek te spremlja. Da ti je spodletelo.
Da si kriv.
Zato, ker bi oče moral biti sposoben zaščititi sina.
In ko ga nisi...
In ta...
Občutek...
Nikoli te ne zapusti.
Ne glede na to, kolikokrat si rečeš, da ni res.
Kaj je to?
Odpri, ko prideš domov. In povej svojima hčerkama.
Hej...
Adijo, Jojo.
To je treba zaliti.
Ga. Staps? Pismo.
Izvolite. Podpisati je treba.
"Zate in tvoji hčerki. Prosim, pridi. Lucas."
Strinjam se z Lucasom.
Čas je, da dekletoma poveš za Kaija.
Lepo, ati. -Serijo pripravljam.
Desetletni načrt.
Takrat boš imel 97 let. -To je samo še en dan.
In kdaj boš povedala Lucasu?
Ne morem, mama.
Kaj pričakuješ od mene?
Odpri usta in govori.
In kaj potem? Mu uničim življenje?
Pa Marije?
Prebrodila boš to.
Za Lucasa pa je to priložnost. -Kako to misliš?
Z malo sreče bo imel 30 let s svojo odraslo hčerko.
In vnukom.
Ga ne bi pozdravile? Poznata se, kajne?
Pred veliko leti sva se. Torej ne. -Zabavno bo.
Gremo. Pojdimo po plašče. Tu je velika gneča.
Lep večer želim. -Hvala.
Jo. Že odhajaš?
Ja, delo imam. Oprosti.
Hvala za vstopnice. -Vesel sem, da si prišla.
Sta to Aimee in Belle? -Ne.
To je Marije. -Ja, Marije. Pardon.
Živjo. Jaz sem Lucas. -Super predstava. Čestitam.
In to je Belle. -Zelo intenzivna je bila.
Luc?
Adijo. -Adijo.
Upam, da se bova spet videla.
Lucas?
Predstava je čudovita.
Vesela sem, da me nisi poslušal.
Hvala.
Jojo? -Ja?
V Zeelandu bom ves naslednji teden. V hiši.
V redu.
Pridi.
Posebna zahvala njegovim staršem, Lucie Hubert in Arhurju Kortenoeverju
MEDIATRANSLATIONS