Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MORE VREMENA
Jojo?
Ima li vjetra? -Nema.
Mogu li pustiti koji?
Ej, čudovište, jesi li budan? Dođi ovamo.
Pazi na kavu.
Pogledaj ono.
I sada pritisni pauzu.
Ovo, zauvijek.
Počinjemo sa "ta da da da".
To podizanje. Trebaš uvježbati točno vrijeme.
Glazba mora biti mekša.
Od četvrte ljestvice. Ili ih ne mogu čuti. Krenite.
Kada je spustiš i počneš okretanje...
Trebaš raditi instinktivno. Jedna misao.
Nema vibrata. Stabilan glas.
Gledajte i slušajte drugu osobu. Vi ste jedno.
Pričate ovu priču zajedno. Shvaćate li?
Održavajte kontakt. Dobro?
Možemo li ugasiti svjetla? Ne znam u što gledam.
Da provjerim.
Možemo li na pauzu?
Nema pauza. Samo nastavite. Bože, ljudi.
Vježbaju satima. -Kao i ja. Usredotoči se.
Dobro, Tri, dva, jedan...
Isuse Kriste. Nemoj prolaziti ispred projektora!
Kvragu. -Idem.
Bože Svemogući.
Diane, čekaj. Ja ću ići.
Napravit ću to sam.
Pa to je Johanna.
Nešto te muči?
Nemaš nikakvo pravo. I znaš to.
Dolazim.
Ne shvaćam. Kako možeš i pomisliti na to?
To su moje koordinate.
Bit ću kod kuće cijelu noć. Možda da porazgovaramo o tome.
Na jedan.
Jedan. Dva. -Dobro.
Tri.
Četiri, pet, šest, sedam.
Ne, Kai. Što dolazi poslije sedam? -Aha. Osam.
Dva, tri, četiri.
I isto ovdje. Jedan, dva i tri. Pokušaj.
Hajde.
Tako je.
Još malo. Tako.
Još malo.
To.
Znači, tako govori?
Tako? Rukama. -Da.
Nježno.
Namotaj ga polako. Ne prebrzo.
Nježno. Nježno sada,
Namotaj, da. Bravo. -To je skuša.
Čekaj, čekaj.
Bok, Kai.
Bok, toreadoru.
Bok, moja damo.
Pozdrav, moj gospodine.
Napravi nešto.
Tri, dva, jedan.
I... Akcija.
Lucas.
Kai...
Šteta.
Vraćam se svom umjetničkom filmu.
Doviđenja, moja damo. -Moj gospodine.
Tata...
Prazno.
Je li s tobom? -Molim?
Gdje je Kai? Ne vidim ga. -Sigurno je ispod palube.
Kai?
Onda?
Nije na toaletu.
Gdje bi Kai mogao biti?
O, ne, opet ću ga morati pojesti.
Bu.
Jesi li ovdje ispod? -Ili...
Ovdje?
Gdje se skrivaš? -Gdje bi mogao biti?
Dolazim po tebe, zločesti dječače.
Kai? -Jesi li dobro?
Kai, reci nešto.
Kai, izađi sada. Ovo nije smiješno.
Gotovi smo.
Kai? -Kai, gdje si?
Gdje je katamaran?
Što?
Nema katamarana.
Kai?
Vidiš li ga?
Kvragu.
Ne.
Plutače.
Luc. -Motor.
I?
Ne vidim ga.
Upomoć. Upomoć. Ovdje De Swaene. Upomoć. Upomoć.
Izvan dosega smo. -Kai.
Misliš da se popeo preko?
Preko mreže? -Ne bi. Zna.
Možda je želio isprobati svoj katamaran.
Je li imao uže? -Kai.
Je li katamaran imao uže? -Kai.
Dušo, je li imao uže? -Ne.
Možda jest. Ne znam.
Jesi li vidjela nešto? Bila si na krmi.
Što sam vidjela? Sjedila sam tamo i...
Sjedila sam tamo...
Ovako.
Sjedila sam ovako. Ali bila sam zaposlena.
Bila sam zaposlena jer sam znala da je on ovdje. Sa svojim katamaranom.
Nisam pazila. Mislila sam da ti paziš. Bio si tamo.
Bio sam ovdje. Isto sam radio. I sjedio je tamo. Vidio sam ga.
Snimao si tamo. -Ne u to vrijeme.
Kai!
Mrači se.
Što radiš?
Kai.
Pusti me, pusti me. Želim biti s njim. Molim te.
Ne radi to. Nemoj.
Molim te, pusti me. -Nemoj. Molim te, nemoj.
Ostani ovdje.
Kai.
Jesi li vidio išta?
Ne.
Jojo?
Što da radimo?
Vraćamo li se na Azore?
Četiri dana. S ovim vjetrom.
A Kai?
Ja...
Skuhat ću kavu.
Jojo?
Moraš se maknuti sa sunca.
Kai.
Nećemo ga pronaći.
Ja kažem.
Da.
Sve je nestalo? -Putovanje je bilo dugo.
Vraćali smo se.
Dobit ćeš produženje roka. Već sam to radio.
Hvala.
Trebaš li novac? -Ne, našao sam posao.
U kazalištu? -Ne, rušenje.
Ovdje u gradu.
Seliš natrag u Amsterdam? -Putujem.
Bit će sama cijeli dan? -Moja majka provjerava kako je.
Mogu i ja provjeriti. -Marcia...
Ne želi vidjeti nikoga.
Zašto govoriš o porezima?
Oprosti.
Kai!
Jo.
Gdje si bio?
Ovdje sam.
Gdje si ti bila?
Jo?
Mislila sam da sam ga vidjela.
Nisam ga mogla naći.
Otišli smo prerano.
Nismo trebali...
Trebali smo...
Čeka nas.
Čeka.
Bože, boji se.
Sam je.
On je samo dijete. Dijete. -Smiri se.
Boji se.
Ostavili smo ga samog.
Odveli smo ga na to putovanje. -Ne. Prestani.
Diši.
Kroz nos. Kroz nos.
Kroz svoj nos.
Mamice...
Kai!
Johanna!
Odvela sam je k Dingemanu.
Dao joj je tablete.
Jedna na dan, prije spavanja.
Što da radim? -Čekaj da vidiš učinak tableta.
Nemoj da to bude uzalud.
Bok.
Koliko dugo sam spavala?
Šest ili sedam sati.
Kao da živim unatrag.
Ne mogu ga sustići.
Udaljenost je prevelika.
Dođi ovamo.
Bok. -Bok.
Ne iscrpljuje te to?
Iscrpljuje.
Što je?
Jo?
Što radiš? Kamo ideš?
U šetnju.
Nisam mogla spavati.
Usred noći?
Nisam mogla disati.
Dobro. Šetat ću s tobom.
Idemo onda. Idemo prošetati.
Sljedeći put kad želiš šetati, pitaj me da idem s tobom.
Šetat ćemo zajedno.
Takav je dogovor.
Bol je jednostavno... -Znam.
Ej, govnaru! -Oprosti.
Nešto ne valja s tvojim vidom? -Ispričao sam se, zar ne?
Smiri se. -Ispričao sam se.
Smiri se. -Odbij.
Govnar.
Jo?
Što je to?
Neki filmovi. Dao sam ih razviti.
Tablete uzimaš navečer. Ne tijekom dana.
Trebala si kuhati danas.
Hoću.
Jesi li išla u kupnju?
Nisam znala da ću spavati ovako dugo.
Skini to i dođi u krevet. Molim te. -Ne mogu.
Skloni mi se s puta. -Jo. Molim te.
Gdje je on?
Gdje je moj sin? -Prestani.
Prestani. Ne spavam. Što želiš da učinim?
Način na koji se ponašaš. Da zaključavam vrata?
Kako se ponašam? -Idi radi nešto.
Nešto drugo, ne znam. Poput mene. Samo radi nešto.
Kako to misliš? -On nije tamo.
Nema ga nigdje. Prestani to raditi.
Bio je divno dijete. Najdivnije dijete na svijetu.
Ali mrtav je.
On je mrtav. Mrtav.
Nema ga. Gotovo je. Lanjski snijeg. Mrtav.
On je mrtav. Mrtav.
On je mrtav.
Tako je bolje za Lucasa.
Bok, curo.
Pa...
Zasad sam u Amsterdamu.
Napravi što je najbolje.
Što će raditi u gradu?
Gdje je naš krevet?
Tko je to učinio?
Mislio sam... Želio sam... -Ti si ovo učinio?
Mislio sam da će pomoći.
Kako si mogao to učiniti?
Kako si mogao? -Prestani. Prestani.
A slike? Bacio si ih u smeće? -Ne, sve je pospremljeno na tavanu.
Gdje? -Isuse. Na tavanu.
Bacio si to u smeće. -Prestani.
Oprosti. Mislio sam da je to najbolje. -Za koga?
Odjebi.
Možda mu se svidi što spavamo u njegovoj sobi.
Ostaje li na večeri? -Nadam se.
Dolazi li i Lucas?
Nemam pojma.
Da skuham makarone? -Može.
Ne mogu dalje, mama.
Dušo.
Trebaš pomoć.
Ljuti se?
Mi...
Mi nismo...
Ne ljuti se.
Živi na drugom svijetu.
Čuje te.
Vidi te.
Voli te.
S tobom je.
Viđam ga svugdje.
I stalno mislim da me čeka.
Ne.
Ti čekaš njega.
Svojim ga plačem zadržavaš.
Ali, zapravo, njemu je dobro.
Možeš ga pustiti.
Moram ga pustiti.
Koliko god teško bilo.
To je bolje za njega.
Što je? -Ništa.
Misliš da je to glupo? -Ne, ali...
Nema veze.
Stvarno mislim da nam ona može pomoći. -Nama?
Ne idem je posjetiti.
Zašto ne želiš pokušati? -Zato što je to sranje.
Kai živi na drugom svijetu. Čuje te, vidi te." Sranje.
Što si ona umišlja?
Kaže, da bi se mogao pronaći, da moraš krenuti na unutrašnje putovanje.
Mislim da ima pravo.
I misliš da će ti ona pomoći u tome? -Da.
Oprosti. Mrzim takve ljude. -Mrziš?
Ne vjerujem im.
I mrzim što s drugima razgovaraš o Kaiju.
To pripada nama. Ne tiče se drugih.
To je tvoje i moje. I Kaijevo.
I ne pripada drugima.
Ej.
Oprosti. -Ej.
Toliko si mi nedostajao.
I ti meni.
Ja...
Ne mogu više.
Oprosti. -U redu je.
Prošlo je previše vremena.
Ne, ne. Ostani.
Što je to?
Pa...
Mislila sam...
Ne.
Trebala bi ovo češće raditi.
Što misliš? -Jedimo prvo.
Nisam dugo ovo jeo.
Oprezno. Možda je vruće.
Mislila sam o djetetu.
Novom životu.
To bi nam moglo pomoći.
Dijete?
Novo dijete.
Vratit će nas u život.
A Kai će naći mir. -Čekaj malo. Stani.
Ne razumijem.
Sada razgovaramo o drugom djetetu?
I dalje želiš djecu, zar ne?
Isuse Kriste.
Ja...
Bolno je za razmišljanje.
Kako možeš misliti o tome sad?
Oprosti. Nisam te trebala iznenaditi s time.
Dijete? I onda što?
Zamisli da... -To se neće dogoditi.
Uglavnom je dobro.
Ne želim drugo dijete.
Sada? Ili nikada? -Ne želim razmišljati o tome.
Zašto ne? -Ne želim razgovarati o tome.
Ne misliš da nam to može pomoći? -Ne želim dijete!
Čujem te. -Rasprava je završena.
A što je sa mnom?
Jesam li uopće važna?
Što? Ti si mi sve.
Luda curo. Ti si ljubav mog života. Znaš to.
Znaš to, zar ne?
Znaš to.
Da.
I ti si ljubav mog života.
Nemojmo više o tome. Dobro?
Nemoj to više spominjati.
Drugo dijete...
To bi me uništilo.
Da.
Lucas? -Oprosti. Mislio sam da spavaš.
Što je?
Dušo? Doći ću kasno.
Da ti napravim sendviče? -Nema potrebe. Ostani u krevetu.
Vidimo se večeras.
Jo?
Bok, dušo. -Gdje je ona?
Sjedni. Jesi li dobio pismo? -Da, jesam.
Ne traži me. Bolje je ovako." To je sve. Što to znači?
Gdje je? Što da radim? Možda je mrtva.
Nije ono što misliš. -Ne brini se. Samo sjedni.
Je li ovdje? -Nije.
Gdje je onda? Što znate?
Bila je ovdje jutros. -A da? Zašto? Što je rekla?
Obećali smo da nećemo reći. -Reći što? Što se događa?
Želi biti sama kako bi vratila unutarnji mir. To je sve.
Koliko dugo? Kad će se vratiti?
Ne vraća se?
Zašto ne? Što sam učinio? -Ništa.
Pusti ga na miru.
Poludjet ću.
Sada me napušta.
Sada? -Znaš, prošli ste najgore.
Možda to stalno vidite jedno u drugome.
To ona kaže? -To ja kažem.
Što ona kaže?
Prolazimo ovo zajedno.
Ne može me sada ostaviti. Bio sam uz nju.
Gdje je ona? Moram razgovarati s njom.
Obećali smo joj.
Ljuti ste na mene? -Ljuti?
Jesam li ja to učinio? Za sve sam ja kriv?
Ne muči se. Nitko nije kriv. Dogodilo se. To je dovoljno loše.
Lucas? Kamo ideš? -Idem je tražiti.
Da?
Uđi.
Sjedni.
Skini kaput.
Nešto za piće? -Vodu, molim te.
Imam hladni "sauvignon blanc".
Pa, dobro.
Prije nikad nismo pili vino.
Sada ga svi piju.
Iako nas tjeraju da opet prestanemo.
Dobro si?
Izgledaš tako.
Izgledaš dobro. Elegantno.
Lijepo mirišeš.
Ne prepoznajem te.
Žao mi je što sam te udarila.
I mene ruka boli. -Dobro.
Ali bilo je tako...
Nisam mogla vjerovati. Kai gore, veći od života...
Ne možeš to učiniti. -Baš. Uzdravlje.
Drago mi je što te vidim.
Jesi li čitala o tome u novinama? -Da.
Dugo štivo. Velika fotografija.
Slušaj.
Ne znam kako si...
Dobro, hvala.
Meni je trebalo jako puno vremena.
Godine.
Puno godina. Uvijek je bilo tu. I dalje jest.
Ali veoma sam se borila kako bih naučila živjeti s time.
Kako bih živjela sa sobom. Ali uspjela sam.
Poštuj to. Molim te.
Imaš li djece?
Osim Kaija? Ne. Ti?
Da. Dvije kćeri.
One ne znaju za ovo.
Da?
Nismo ih željeli opterećivati time.
Ne možeš to objasniti djetetu. Nije sigurno.
Ali sada su odrasle.
Jesi li uopće pomislio što bi ovo moglo značiti meni?
Naravno. -I?
I? Ništa. Nastavio sam raditi. -Zašto?
Zato što je ova predstava potrebna.
Za koga? -Za mene.
Možda za publiku. Bilo bi lijepo.
A što je sa mnom?
Mogao si me barem pitati. -Kako?
Nisam znao gdje si 40 godina.
Jesi li se potrudio? -Ne.
Zašto ne? -Vjerojatno bi se pojavila sama.
I...
I onda što? Jesi li zamišljao i to?
Da ću doći gledati i diviti se?
Oho, to je umjetnost. Ipak nije bilo besmisleno."
Tako nekako.
Ne možeš to staviti u predstavu. Jednostavno ne možeš.
Ponajmanje s tim slikama. One pripadaju i meni.
Želiš ih vidjeti? -Što?
Naše filmove. Nikad ih nisi pogledala.
Misliš sada? -Da. Zašto ne?
Sada si ovdje.
Moglo bi biti dobro.
Možemo još razgovarati poslije.
Dobro.
Počinje ovdje. Na Gomeri.
Naš prvi prijelaz. Tamo si kupila ovu kameru.
Za tebe.
Vidi se da sam se bojala. -Bojala si se?
U početku.
Poslije nisam. Kad sam shvatila da znaš što radiš.
Da. Puno si sjedila tamo.
Na prednjoj palubi.
Voljela sam to.
Snimila sam ovo. -Da. Tko drugi?
Sjećaš li se ovih dupina? -Da.
Bilo ih je toliko puno. -Nevjerojatno.
Božić...
Gdje je to? -Na Barbadosu.
Točno.
Ondje je dobio ribu. Vidiš?
Njegov rođendan.
Da sam barem rođena kao riba.
Da prestanemo?
Jesi li dobro?
Gdje ti je kupaonica?
Prva vrata nadesno.
Nema još puno.
Hoćeš li da stanemo?
Ne, nastavi. -Dobro.
Ovo je na putu do Azora. -Povratno putovanje.
Srce.
Tako mlad.
Tako je.
Najljepše dijete na svijetu.
Idem prileći.
Čitala sam da ćeš dati otkaz kao umjetnički redatelj.
Da će ova predstava biti tvoj oproštaj.
Užasan izraz.
Budi sretan da se to neće dogoditi.
Plaši te to? Što daješ otkaz? -Ne, divno je.
Nema više sastanaka. Više vremena za režiranje i pisanje.
I ovo sam napisao.
A žene?
Ništa trajno. Još kave?
A ti? Muškarci?
Udovica sam.
Već šest godina.
Divan čovjek. Andreas. Liječnik interne medicine.
I dobar otac Marije i Belle.
Postala si razmažena doktorova žena.
Ne, postala sam uređivačica vrtova. Imam trajno crne nokte.
Hoćemo li sada razgovarati?
Znaš, imam bolju ideju.
Bok, dušo. -Bok, mama.
Možeš li čuvati dijete popodne? -Nisam kod kuće.
Aha. A večeras? -Ne znam kad ću se vratiti.
Što radiš?
Nisam sigurna.
Nazvat ću te sutra, dobro? Vozim pa moram paziti.
Opa.
Tako svijetlo. -Da.
Sjećam se da je sve bilo mračno. -Bilo je.
Ta kuhinja.
Gdje je ono bila naša kuhinja? -Također ovdje.
Taj vrt treba pažnju.
Gotovo nikad nisam ovdje.
Ali ako znaš dobru uređivačicu vrtova...
Kako je De Swaene? -Molim?
De Swaene?
I dalje ne izgovaraš ispravno. De Zwaene.
De Zwaene. -Tako je.
Čamac. -Ne.
Brod.
Brod je dobro. I dalje plovi.
U Grčkoj.
Turistički čarter. Na otocima.
Novi sloj boje. I novo ime. Ali i dalje plovi.
Ovdje radim. Kad sam ovdje.
Ovo je moja kuća. Moj dom.
Mogao si ga gledati.
Da, volim ga gledati.
Imao je pet intenzivno sretnih godina. I onda...
Umro je.
I mi smo umrli dok smo još bili živi.
Ne traži me. Bolje je ovako."
Očajan je. Zove svaki tjedan.
Svraća svako malo.
I on meni nedostaje.
Jesi li sigurna da ne smije znati?
Dijete bi ga slomilo.
Andreas me zaprosio.
Zna li da je dijete Lucasovo? -Da.
Zna sve.
Voli me.
Voliš li ti njega?
Nisam znala što bih drugo.
Žao mi je.
Ali zašto? Nikad nisam razumio. I dalje ne razumijem.
Nije lako.
Ja... -Gdje si bila?
Je li važno?
Pa proveo sam godine tražeći te. Pa bih napokon volio znati.
U Bergenu. S obitelji.
Primili su me.
Bila sam... Bila sam u lošem stanju.
Tamo sam upoznala Andreasa. Vjenčali smo se i odselili na selo.
Odmah si se spetljala s nekim drugim.
Dok sam te još tražio. -Andreas je bio moj spas.
Velika riječ. -Bio je.
Novi život. S djecom. -Naravno.
Bez te djece, ne znam bih li bila ovdje danas.
Samo si me izbrisala. -Nisam imala izbora.
Nisi mi ostavio izbora.
Jasno si mi dao do znanja da ne želiš imati djecu.
Mogla si čekati.
Ne, nisam.
Trebala si nam dati vremena. Bili smo mladi.
Misliš li da bi se predomislio?
Tko zna? Nikad mi nisi dala priliku.
Morao sam sam naći svoj put. Što misliš kako sam se osjećao?
Oboje smo prolazili kroz pakao. -Ali ja tebe nisam ostavio.
Osjećala sam se tako. -Što?
Osjećala sam se tako.
Da sam te ostavio? Kvragu, cijelo vrijeme sam radio da te zadržim živom.
Gdje je Johanna? Što radi? To me izluđivalo.
Želim smireno razgovarati. -Bojao sam se da ćeš ući u vodu.
Objesiti se.
Onda si me ostavila bez objašnjenja.
I sada imaš obraza reći da sam ja ostavio tebe?
Ne slušaš me. -Samo odjebi.
Idi u vodu. To si oduvijek željela.
Ostavio si me.
Radio si cijelo vrijeme. Samo si otišao.
Netko je morao zarađivati. Ti nisi ništa radila.
Ali to je bio i bijeg.
Nisi mi dopustio razgovarati o tome.
Lanjski snijeg."
Već odlaziš? Dobro.
Još jedna stvar. Predstava ide.
Bez obzira na to što ti kažeš. Predstava ide.
Zašto?
Ignorirao si to 40 godina? Zašto sada?
Zato što moram. Sada.
Rješavao sam se svega.
Čistio sam nered.
Ali prva stvar na koju sam naišao...
Bila je njegova...
Njegova kutija sa stvarima i onim filmovima.
I pomislio sam da moram vidjeti.
Pogledao sam ih i iznenada sam znao.
Prvi put u svom životu želim napraviti nešto lijepo. Krhko.
Odu. Životu.
Njemu.
Djetetu u igri.
Vraćam mu njegov život.
Sa svime što imam u sebi. Svime što mogu dati.
U pravom životu imao sam toliko malo vremena...
Da budem s njim. Nisam ga uspio zaštiti.
Nisam uspio...
Taj osjećaj te prati. Osjećaj neuspjeha.
Krivnje.
Zato što bi otac trebao biti sposoban zaštititi svog sina.
A kada nisi...
I taj...
Osjećaj...
Nikada te ne napušta.
Bez obzira na to koliko puta si ponoviš da nije istina.
Što je to?
Otvori kada dođeš kući. I reci svojim kćerima.
Ej...
Bok, Jojo.
Ova treba vodu.
Gđo Staps? Pismo.
Izvolite. Trebate potpisati.
Za tebe i tvoje kćeri. Molim te, dođi. Lucas."
Slažem se s Lucasom.
Vrijeme je da kažeš curama za Kaija.
Lijepo, tata. -Radim seriju.
Desetogodišnji plan.
Do tada ćeš imati 97. -To je samo još jedan dan.
I kada ćeš reći Lucasu?
Ne mogu, mama.
Što očekuješ od mene?
Otvori usta i govori.
I što onda? Uništiti mu život?
A Marije?
Prebrodit ćeš ovo.
A za Lucasa je ovo prilika. -Kako to misliš?
S malo sreće, imat će 30 godina sa svojom odraslom kćeri.
I unukom.
Ne bismo li ga trebale pozdraviti? Poznajete se, zar ne?
To je bilo prije puno godina. Tako da ne. -Bit će zabavno.
Idemo. Idemo po kapute. Baš je gužva ovdje.
Ugodnu večer želim. -Hvala vam.
Jo. Već odlaziš?
Da, imam posla. Oprosti.
Hvala za karte. -Drago mi je što si došla.
To su Aimee i Belle? -Ne.
Ovo je Marije. -Da, Marije. Pardon.
Bok. Ja sam Lucas. -Super predstava. Čestitam.
I ovo je Belle. -Bila je jako intenzivna.
Luc?
Bok. -Bok.
Nadam se da ćemo se opet vidjeti.
Lucase?
Mislim da je predstava predivna.
Drago mi je da me nisi slušao.
Hvala ti.
Jojo? -Da?
Bit ću u Zeelandu cijeli sljedeći tjedan. U kući.
Dobro.
Dođi.
Posebna zahvala njegovim roditeljima, Lucie Hubert i Arthuru Kortenoeveru
MEDIATRANSLATIONS