Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
INSPIROVÁNO SKUTEČNÝMI UDÁLOSTMI
POLIKLINIKA
- Siöström? - Ano.
- Zdravím, vítejte. - Díky.
- Jak dlouho to máte? - Dva nebo tři týdny.
Aha. A jste na lačno? Moc to nevypadá…
Jdu za Louise.
- Máme schůzku. - Vemte si lístek a počkejte, prosím.
To ne, nejsem nemocný. Jen mám schůzku s Louise.
Ano, lístek a počkat. Přijdu za vámi.
Rozumíte, co říkám?
- Potvrzení? - Ano.
Tady je. Posaďte se, prosím.
Číslo 55.
- Takže jak to vypadá? - Blížíme se teplotnímu maximu.
Pár nocí se zapotíme.
Číslo 56.
…teplé proudění během noci. Ve vnitrozemí můžeme čekat…
Číslo 56?
Nikdo.
Číslo 57.
OBSLUHUJEME ČÍSLO 56
Číslo 59.
Takže co pro vás můžu udělat?
Jdu za svou ženou Louise. Máme domluvenou schůzku.
Dobře, ale Louise má na vyšetřovně pacienta.
- Mám nechat vzkaz? - Musíte pro ni.
- Prosím? Co jste říkal? - Jděte pro ni.
- Je to mezi námi. - Jste na poliklinice.
Louise má práci.
Jestli je to něco soukromého, musíte počkat.
- Máme domluvenou… - Číslo 60.
Číslo 60.
Kde je moje žena? Kde je Louise?
- Kde je? - Nedělejte to!
Ptám se, kde je!
Co se děje?
Co tady děláš?
- Co se děje? Tady být nemůžeš. - Můžu být, kde chci.
- Odejdi. - Proč jsi nepřišla?
- Nemůžeš se tu jen tak zjevit. - Čekal jsem v kavárně, jak jsi řekla.
Pracovala jsem.
Lžeš! Čekal jsem tam hodinu! Už po druhé!
Artane, prosím tě… musíš odejít. Sejdeme se, až skončím.
- Slibuju. - Kde je?
Tak kde je?
Je skutečná?
- Tak kde je? - Přeskočilo ti.
- Kam jsi ji schovala? - Volám policii.
Přísahám, že zastřelím tebe a sebe taky.
Jasný?
Ne…
Uhni!
Kde je?
Tak kde je?
U mámy a táty!
Ne!
Sakra…
Ne…
Louise?
Co to děláš?
- Vím, že s ním šukáš! - On krvácí!
Prosím, Artane. Pusť mě.
Jdeme.
Můžeš s ní hýbat?
POLICIE
Artane.
Sakra.
- Artane, musíš s tím přestat! - Dost! Přemýšlím!
Zmlkni, Louise!
Kruci…
Mám to vzít?
Zvednu to.
Haló?
Tady doktor Simon Yakoub.
Ano, přesně tak.
Ne. Žádné vážné zranění.
Má zbraň.
Míří na všechny kolem.
- Louise Bremerová. - Zavěs!
- Chtějí s vámi mluvit. - Nemluv s policií!
Artane?
Artane…
Artane, polož tu zbraň.
Odkopni ji.
Ten zasraný telefon!
Ty tam!
Drž hubu!
Drž hubu, sakra!
Chci fixu a kus papíru!
Dělej!
Velký papír!
Napiš tam…
„Chcete mluvit? Jeden od vás může přijít.“
„Jeden“ velkými písmeny.
Tady 13-01-16. Jsme před poliklinikou.
13-91-10.
Je agresivní a labilní. Přepínám.
Mám informaci, že podezřelý je ozbrojený. Přepínám.
Tady 13-91-10. Má tmavé vlasy, výška 180 cm…
JEDEN OD VÁS MŮŽE PŘIJÍT. NAHÝ!
Tady 13-91-20. Příjem.
13-91-40. Mluvte se svědky. Nechci, aby se nikdo zranil. Konec.
1-0 volá 10-31-00. Přepínám.
Tady 31-00. Co krajská jednotka? Přepínám.
Jsou na cvičení v Norsku,
ale jsme v kontaktu se Stockholmem a zásahovkou. Čekáme.
Rozumím. Přepínám.
Zásahovka tady bude za tři hodiny. Přepínám.
31-00. Příjem. Přepínám a končím.
Přepínám a končím.
Otevři.
Pomalu.
Jmenuju se Lukas Malki. Nejsem ozbrojený.
Můžu dál?
Je sám?
Pusť ho dovnitř a zavři za ním.
Jsi policajt?
Ukaž mi průkaz.
Takže tě poslali. Dobře.
Pomalu se otoč dokola.
Můžu?
Je někdo zraněný?
- Jste v pořádku? - On se nepočítá.
- A… - Ta spadla. Za to já nemůžu.
Dobře.
- Ostatním se nic nemusí stát. - Nikomu nic není!
Dobře, jasně.
- Jak jsem řekl, jsem Lukas. Co ty? - To je jedno.
- Chci ti nějak říkat. - Proč? Nejsme na rande na slepo.
Je to jen jméno. Ať můžeme komunikovat.
Můžeš mi říkat Zlatan.
Dobře.
- Zlatan. - Jmenuje se Artan…
- Drž hubu, Louise! - Artan, Zlatan… To je jedno.
Odkud jsi?
Co je ti po tom? Odkud jsi ty?
- Jen tě chci poznat, Artane. - Nejsme kámoši.
- Nejsme na pivu. - Dobře.
Takže co tu děláme?
- Co přesně chceš? - Drž hubu!
Artane, poslouchej mě. Mluvíme jen spolu, ano?
Potřebuju auto.
Jo.
Dobře. Auto.
Můžu ti zkontrolovat batoh?
Proč?
Myslíš, že mám bombu?
Nejsem terorista!
- Proč bych si to myslel? - Každý imigrant je terorista!
- Jen ti chci zkontrolovat batoh. - Jiné zbraně nemám.
- Tak ti to nebude vadit, ne? - Sežeň mi to auto!
Auto budeme řešit, Artane,
až mi ukážeš, co máš v batohu.
Poslouchej mě, Artane. Někoho jsi chtěl, tak jsem tady.
Nejsem ozbrojený. Zbraň máš ty.
Ale věřím ti.
Teď musíš věřit ty mně.
Spokojený?
Teď mi sežeň auto.
Dobře, Artane.
Ta zbraň, kterou držíš, Artane… Je nabitá?
Co myslíš, kámo?
- Kam chceš jet? - To je moje věc.
Chci neoznačené auto s tmavými skly. A žádné triky.
A ty zmlkni!
Artane, nechci tě podvést. Jen chci být upřímný.
Zatím to není nic vážného. Vyhrožování, držení zbraně…
Jen tohle. A víc toho být nemusí, Artane.
Jmenuješ se Lukas, že?
Tak mě poslouchej.
Zabiju ji.
A pak sebe. Rozumíš?
- Už na všecko seru. - Prosím, Artane!
- Artane… - Mysli na Cassandru.
Klid. Střílet nebudeme.
- Kdo je Cassandra? - Vzala mi dceru a schovala ji!
Ale já ji mám v péči.
Nejdřív říkáš, že mě miluješ, a pak mě vykopneš na ulici!
A pak mi sebereš dítě!
- Artane. - Není jen tvoje.
- Nevím, co se mezi vámi stalo… - Ničemu nerozumíš!
Nevyptávej se a sežeň mi auto!
Seženu ti auto, Artane.
Opravdu.
Ale chvíli to zabere. Máme jen jedno neoznačené auto.
Na to ti seru, rozumíš?
Dobře.
- Promluvím si se svými lidmi. - Zůstaneš tady.
Dobře vím, že sem chcete naběhnout.
Zakřič z okna. Tvoji kámoši můžou přijít
z druhé strany ke dveřím. A žádný telefon!
Artane.
Nech jít ty, co s tím nesouvisí.
Koho? Tam ty?
Na ty kašlu. Ať jdou.
- Nevím, co tu furt dělají. - Cože?
- Můžeme jít? - Jo, běžte! Vypadněte!
- Zůstanu s tebou, Louise. - Běž, Kristin. Zvládnu to.
Ne, zůstanu tady s tebou.
- Já tu taky zůstanu. - On ať vypadne!
Ostatní jsou mi jedno, ale on ať vypadne!
Říkám vypadni!
Pak si s ní užiješ. Čuráku.
Artane, tak to není.
- Co tak není, Louise? - Se Simonem.
- Že ho nešoustáš? - Ne.
Nešoustali jste?
Ne.
Čekej.
Tak jo.
Zůstali jsme tu čtyři.
ODSOUZEN ZA NAPADENÍ SPOR O OPATROVNICTVÍ
Máme poblíž neoznačené auto?
Se zatmavenými skly! Ať mě zezadu neodprásknete.
ZÁSAHOVKA MÁ ZPOŽDĚNÍ
Něco najdeme a zakryjeme okna, ale…
- Chvíli to zabere. - Patnáct minut!
To asi nebude stačit.
Tak se budete muset víc snažit!
Dejte vědět, až auto dorazí.
MUSÍME POČKAT NA ZÁSAHOVKU
A na schodech nikdo nebude, jinak budu střílet!
- Zavři! - Dobře.
Tak jo.
- Dobře. - Dobrá, Artane.
Auto je na cestě, ano?
Artane?
Potřebuju léky.
Jaké léky?
Potřebuju je. Jsou u mě v pracovně.
- Prosím, potřebuju je! - Louise, já ti pro ně zajdu.
A přines závěsy! Nějaké dlouhé!
Policie právě přistavila auto. Je to černý Volkswagen
a je zaparkovaný před vchodem na polikliniku.
Krátce předtím se dvě osoby od policie…
Chci to vidět.
- Je prázdná. Dveře vidíš. - Dobře.
NEZNÁMÉ ČÍSLO
Tak jeď.
Jsme na křižovatce. Kam mám jet?
Naveď ho.
Jeďte na západ po E14. Zhruba 50 minut.
- Pak vám řeknu. - Artane…
Ta zbraň může omylem vystřelit.
Můžeš s ní mířit jinam?
Ty se věnuj řízení, jo?
Tohle je obousměrná vysílačka.
Můžeme přes ni komunikovat s policií venku.
Já slyším je, oni slyší mě, ano?
Krucinál…
Co je tohle? Řekl jsem tmavá skla! Děláš si ze mě srandu?
Artane, chtěl jsi zatmavená skla a oni měli jen 15 minut.
- To jako vážně? Řekl jsem žádné triky! - To není trik.
Při první příležitosti mě odprásknete.
Žádný strach. Takové zbraně nemáme.
Ne, ale kdybyste měli, tak jo.
Proč jedou za náma?
Řekni jim, ať nás nesledují!
- Artane… - Řekni jim to, nebo…
Artane!
- Artane! - Nezastavuj!
Artane, podívej se na mě. Artane! Pochop to.
Ti policajti jsou tu kvůli nám. Aby nás ochránili, chápeš?
- Nikdo ti nechce ublížit. - Prosím…
Nepleť se do toho!
Velím tady já.
Kde… Kde máš prstýnek?
- Co? - Prstýnek! Kde ho máš?
1-0 volá 13-16-20, přepínám.
Artane.
Artane, slyšíš mě? Artane!
13-16-20, slyšíte mě? Přepínám.
Jeď!
Ještě jednou to zkusíte a vystřelím. Přísahám, že jo!
16-20, přepínám.
Jedeme na západ po E14. Přepínám a končím.
1-0 příjem. Přepínám a končím.
- Proč jedeš tak pomalu? Přidej! - Nevím, kam jedeme, Artane.
A ty držíš nabitou pistoli Louise u hlavy.
Když zrychlím, ohrozíš její život. Ohrozíš svůj život,
životy policistů a ostatních na silnici.
To je pokus o vraždu.
Furt jsem nikoho nezabil.
- Ne. - Ne.
Nechceme, aby se někomu něco stalo.
Jen v klidu, Artane. Jen klid.
Ano, haló?
Cože?
Ne, nemám co říct.
Odkud máte tohle číslo? Už mi nevolejte! Nechci!
Zapni rádio.
Zprávy. Chci je slyšet.
…není původem ze Švédska…
…držel personál polikliniky a pacienty jako rukojmí…
Zesil to.
…míří na západ po E14 v neoznačeném policejním voze.
Auto doprovázejí policejní vozidla. Řídí ho místní policista.
Jede v něm i mužova manželka, kterou drží jako rukojmí.
Zbytek personálu byl propuštěn.
Podle policie jsou všichni v pořádku.
Ozbrojený muž kolem 9. hodiny
vnikl na polikliniku, se zbraní vyhrožoval personálu
a údajně zmínil tašku s bombou.
Požadoval…
Taška s bombou? Cože?
Žádnou tašku s bombou nemám! Nejsem terorista!
Ona mi vezme dceru a je ze mě Usáma bin Ládin?
Artane, vím, že v tašce nemáš bombu.
Tak co to kecají? Proč? Zesil to.
16-20, přepínám.
Populace tresky v Baltském…
Sakra…
Podle Světového fondu na ochranu přírody…
13-16-20, přepínám.
16-20, přepínám.
Mluví se o bombě. Přepínám.
Já nemám bombu!
V autě bomba není. Opakuji. Žádná bomba v 16-20.
Slyšíte mě?
Příjem. Přepínám a končím.
Čemu se směješ?
- Nesměju se. - Slyšel jsem to.
Artane, máš pistoli. Proto jsme tady. Zapomněl jsi?
Jsme tu, protože jsi mi vzala dceru. Mou vlastní krev.
Mám ji v péči.
Protože jsi udělala podvod. A tvoje rodina taky.
Nejdřív mě vyhodíte na ulici, pak pošlete do vězení.
- Lhala jsi, abys ji dostala! - Artane.
Víš, co udělali? Její rodiče?
Přišli ke mně domů. Slyšíš? Ke mně domů, aby mě vyhodili na ulici.
- Ten posraný byt je můj. - A já platím nájem!
- Artane. - Jak kdy.
Řekni to tomu policajtovi. Zajímá ho to.
- Co? - Řekni mu o tom napadení.
Je to policajt. Pozná, co je pravda.
- Je to v rozsudku. Ať si to přečte. - A co v něm je?
„Artan Kelmendi je odsouzen ke třem měsícům ve vězení, protože je imigrant.“
- Tys do táty strčil. Mohl umřít. - Jen zakopl. To dobře víš.
Artane.
- Odsoudili tě. - Protože nejsem modrooký blonďák!
Artane, vím, že to zní divně, ale…
Musíme zastavit na benzínce.
Jak to myslíš?
Dochází nám benzín.
Sotva jsme vyjeli…
Já vím. Nevím proč, ale tak to je.
- Naplánoval jsi to? - Ne, nenaplánoval.
Myslels, že s ní pojedu sám, tak jsi nám dal prázdnou nádrž!
- Myslíš, že jsem tak tupý? - Artane, já to nenaplánoval.
Chtěl jsi neoznačené auto a rychle. Asi nemělo natankováno.
Děláš si srandu?
Ne.
Řídíš se v práci hodně domněnkami?
Hádáš, kdo je vinný a kdo nevinný?
- Tak funguje švédská policie? - Ne.
Ale Artane…
Pokud to auto nechceme zbytek cesty tlačit, musíme zastavit.
S tím nic nenadělám.
Dobře, zastavíme. Ale natankuješ ty. Nikdo jiný.
Budou se držet dál, nebo budu střílet.
- Rozumím. - Děláte si srandu?
1-0 volá 13-16-20, přepínám.
Někdo nám zapomněl natankovat.
Na příští benzínce musíme zastavit. Přepínám.
1-0 příjem.
Další čerpací stanice je Bilisten. Je 12 km daleko.
Příjem. Přepínám a končím.
Jeď dál.
- Jeď! Nezastavuj! - Artane, nádrž je skoro prázdná.
Řekl jsem jeď!
Potřebujeme benzín, Artane. Jinak nikam nedojedeme.
Myslels, že ti vlezu do pasti?
Je tam půlka Švédska a ostřelovači.
Jen bysme tam natankovali.
13-16-20, nezastavili jste u benzínky. Přepínám.
Co teď?
Jen klid.
Já jsem v klidu, Artane.
Ale potřebujeme benzín a musím jim odpovídat, aby byli taky v klidu.
13-16-20, projeli jste kolem Bilistenu. Vše pod kontrolou? Přepínám.
Řekni jim, že jo.
Nebudu nic říkat, když nemám co.
A s každou sekundou ticha jsou nervóznější.
Rozumíš?
Blízko je další benzínka. Zastavíme tam.
13-16-20, je všechno pod kontrolou? Přepínám.
Už jsem tudy jel.
Zastavíme na příští benzínce. Přepínám a končím.
Fajn, zajdu natankovat.
Chcete něco? Vodu nebo kafe?
Ne, děkuju. Nenechám se otrávit.
Říkám, že nechceme. Natankuj a jedem.
- Můžeme jet. - Počkat.
Tak jo, jeď.
- Máš děti, Lukasi? - Cože?
Jo. Dvě.
Jak se jmenují?
Teodor a Bella.
A tvoje žena?
Emma. Exmanželka.
- Nejsi ženatý? - Ne, už ne.
Proč ne?
Na tu otázku je asi spousta odpovědí.
- Záleží, koho se zeptáš. - Ptám se tebe.
Asi jsme si přestali naslouchat.
- Opustila tě, co? - Ne.
Asi jsme se změnili.
Poznali jsme se na střední, bylo nám 17.
Byli jsme spolu půlku života. Odcizili jsme se.
Jste kamarádi, ty a tvoje žena?
No, vycházíme spolu. Teď.
Někdy je to těžké, ale snažíme se kvůli dětem.
Scházíme se a na narozeniny jim zpíváme a…
Prostě takové ty věci. To důležité.
Artane?
Artane, na silnici jsou výmoly.
Můžeš s tou pistolí mířit jinam? Kýchneš a vystřelí.
Musíš mi věřit. Nic se ti nestane.
- Možná jo, možná ne. - Možná mě chceš zabít.
Tak kde máš prstýnek?
Snubní prsten. Stál dvacet táců.
Proč? Nejsme manželé.
Já žádné papíry nepodepsal.
Ne, já vím.
Nejdřív to musím podepsat.
Jak myslíš.
Chtěla mojí dceři ublížit.
- Opravdu? - Ano.
Myslela, že je Sandro nemocná. Vodila ji po špitálech
a cpala do ní prášky.
A nebyla nemocná?
Na silvestra s ní šla ven a vůbec ji neoblékla.
Bylo minus 20. Šílené.
Nemusíš o mně každému hned vyprávět.
Pak měsíc spala. O Sandro jsem se staral sám.
V těhotenství jsi se mnou vůbec nebyl.
Seděl jsi v kasinu a rozhazoval prachy.
- Naše prachy. - Proč lžeš?
Lžeš! Tam jsem šel jednou!
- Když to říkáš. - Říkám!
Jo, nejsem hluchá.
Já se staral o Sandro. Ty jsi zmizela.
Tvoji rodiče se nestarali, protože ses rozhádala s mámou.
Vzala sis ji, kdy se ti to hodilo. I když byla u mě!
Já byla nemocná a tys spal s tou thajskou štětkou!
Prý nemocná. A Santa Claus existuje.
Vanida byla lepší máma než ty. Tys odešla!
Odešla?
Cože?
Furt nechápeš, jak vážné to bylo?
- Skončila jsem v nemocnici, sakra! - Byla jsi na dovolené v lese.
- Na dovolené? - Jo.
Byla jsem v léčebně! Rozumíš tomu?
Nepovolili nám návštěvy.
- Kdo ví, cos dělala. - Nezačínej zas s tou žárlivostí.
Kdo ví, cos tam dělala.
- Tak sis místo mě našel kurvu! - Vzala jsi mi dceru!
- Byla jsem nemocná! - Jakým právem?
- A ty máš právo? - Změnila ses.
Chtěla jsi mi zabít dítě a unesla jsi ji!
A s rodiči jste mě nahlásili!
- Drž hubu, Artane! - Ty drž hubu!
Artane, uklidni se. Oba se uklidněte.
Neumím si představit, jak těžké to pro vás bylo.
Někdy rodičovství pochopíme, až když máme děti. Věci občas nevyjdou.
Nemluvte se mnou jako s puberťačkou, prosím!
Vidíš? Jo.
Občas chceme chránit naše milované, ale nevyjde to.
Hráblo ti? Vzala mimino v zimě ven.
Její máma na ni kašlala.
Vybíjí si to na mojí dceři. Už to chápeš?
- Co to děláš? - Zmlkni už!
Pak ji vykoupala ve vařící vodě.
Ale Artane…
Měla jsem psychózu, kurva!
- Rozumíš tomu? Psychózu! - Jak jsi mohla?
Odpovíš mi, nebo ne?
Já nevím.
Ne.
Já nevím.
91-10. Jaká je situace? Přepínám.
16-20. Blížíme se k domu rodičů. Přepínám a končím.
Příjem. Přepínám a končím.
Lukasi, zajdi pro Sandro.
- Cassandra je uvnitř? - Jo. Běž pro ni.
Artane, nemůžeme vzít Cassandru do auta.
Chceš ji vystavit nebezpečí?
Záleží na tobě, jak nebezpečné to bude.
Artane, je to tvoje dítě. Chápeš?
Začínáš to přehánět.
Artane.
Vyřešíme to spolu.
Ty a já.
Slibuju.
- Prosím, mysli na Cassandru. - Přesně to dělám!
- Jdi dovnitř a přines ji! - Artane…
Stefan říká, že můžeš Cassandru vidět, když odložíš pistoli.
A chce ti něco říct.
Šašek jeden.
- Co na tom nechápe? - Artane.
Je Sandro uvnitř?
Jo.
Tamhle má garáž. Zajeď do ní. Poslechneme si ho, šaška.
- Artane… - Jeď!
Kde je Sandro?
Louise.
Kde je Sandro?
Cassandra je tady s Wanjou.
Jdi pro ni.
Přinesu ji za chvíli.
Nepřišli jsme na kafe.
- Co chceš? - Pojďme to vyřešit.
- Proč? - Mrzí mě, co se stalo.
Bylo to nedorozumění. Že ano, Louise? Mrzí nás to.
Teď tě to mrzí, ale u soudu a na policii ti nevadilo,
když jsi… křivě vypovídal. Lhal jsi.
Artane, co se stalo, stalo se.
Začněme s čistým štítem.
Hráblo ti? Muselo ti přeskočit.
Žádám tě, abys mi odpustil. To je v pořádku, ne?
Lhal jsi. Říkals, že jsem tě praštil!
Já na tebe ani nesáhl.
Obraťme list, Artane.
Obrátit list?
To můžeš ty.
Mě zavřeli, protože jsi spadl!
Vloupal ses k Louise a začal jí vyhrožovat.
Měl jsi mrtvici, dědku?
- Bylo to u nás. Já tam bydlel. - Ten byt patří mně!
A tys tam vrazil, stejně jako teď!
Ty s tím tvým zvadlým ptákem? Myslíš, že jsi šéf?
To nejsi. Ani hovno.
O co tu jde? Jde ti o peníze?
Myslíš, že si mě koupíš?
Parchante.
- Nekoupíš. - Prostě řekni, kolik chceš.
Mám tě plné zuby. Jdi pro mou dceru.
- Neslyšíš? Mou dceru, šašku! - Dobře mě poslouchej.
- Hned od začátku jsem věděl… - Stefane.
- Tati! - …že jsi slizká pijavice.
- Stefane! - Slyšíš, Louise?
- Víš dobře, na koho se přisát. - Stefane!
- Hmyz, co vysává lidi. - Pěkně ses vybarvil, Stefane.
A čím víc saješ, tím jsi odpornější.
Pěkně ses předvedl.
Jsi odporný šváb. A já tě rozmáčknu, ty parchante!
Stefane!
Zavři hubu a přines mi dceru, jinak budeš litovat.
Jestli myslíš, že dám své jediné vnouče nějakému arabáčovi,
- zasranému čmoudovi… - Proboha…
…tak se pleteš.
Kde je Sandro? Kde je?
- Artane… - Spí.
Moje sestra ji v kočárku vzala na procházku. Brzo se vrátí.
A hele. Celá rodinka. Jeden šašek za druhým.
Tak už jsi spokojená?
Cože? To mluvíš se mnou?
- Nadělala jsi málo problémů? - Nechci se hádat, mami.
- Co sis uvařila, to taky si sežer. - Cože?
- Myslíš, že je to moje chyba? - Pořídila sis děcko ve 40.
Jezdila sis po světě.
Bavila ses, fetovala a bůhví co dalšího.
A když tě nikdo nechtěl, uděláš sis děcko s nějakým ubožákem.
Předvedla ses.
Varuju tě, Wanjo. Jdi pro Sandro.
Logické myšlení ti nikdy nešlo, Louise.
A když skončíš ve sračkách, my tě z nich musíme tahat.
Pomátla ses? Myslíš, že tu jde o mě?
Vždycky jde o tebe. Vždycky to tak bylo.
Protože ti záleží jen na sobě.
Když jsem byla tak příšerná, proč jsi neměla další děti?
Protože ses bála, že ztloustneš a budeš hnusná!
Takže komu tady záleží jen na sobě, co?
Lidi si o tobě povídají. Víš to?
Že se nestaráš o sebe ani o to, jak vypadáš.
„Co se stalo s Louise? Bývala to taková hezká holka.“
Říkají, že jsi chudá.
A ani nepostaráš se dítě.
- Jak to myslíš? - Je to pravda. O to děcko se nepostaráš.
Svádíš to na ostatní, ale jsi neschopná. O Cassandru se nepostaráš.
- Tak s ní nemluv! - On za to snad může, že je tady?
Lidi jako on se na víc nezmůžou.
Teď chce vidět své dítě. Vůbec ses s ním neměla zaplést.
- Já tě varoval! Přines moji dceru! - Artane, pistoli dolů!
- Dělej! - Tu pistoli, Artane!
Beruško!
Počkej!
Stůj!
Ahoj beruško.
1-0 volá 13-16-20, přepínám.
Pojď, holčičko.
Tady 16-20. Řešíme to.
- Pusť ji. - Všechno pod kontrolou.
Polož ji. Pojď k mamince. Maminčina beruška.
Polož ji, dělej.
- Na zem. - Ne, počkejte!
- Artane, rozmysli si to. - Pojď k tátovi.
- Artane! - Jo, pusť ji.
Nech ji jít.
- Pojď sem! - Pojď k tátovi!
- Pojď. - Honem pojď k tátovi.
Pojď ke mně.
Pojď sem.
- Ahoj Cassandro! Pojď za mámou. - Pojď k tátovi.
Pojď za maminkou.
- Hele. - Pojď honem.
Mámě se stýskalo.
Hele! Podívej, co táta přinesl.
- Jo! - Mámě se stýskalo.
Hele.
Sandro…
Podívej.
Hele, co mám.
Táta je tu.
Hele, Sandro. Táta přijel…
Nepamatuje si mě.
Zapomněla na mě.
Jsem její táta a nepamatuje si mě.
- Jedeme! - Kam?
Artane, to nedovolím! Nevezmeme do auta dítě!
- Velím tady já. - Lukasi…
Přijeli jsme a dceru jsi viděl. Už stačilo.
- Mysli, Artane! - Vy jste jako policajt?
- Necháte toho hňupa vzít to dítě? - Zajdi si na další plastiku.
- Artane… - Nikam nepojedou!
Přemýšlejte!
Aspoň ji připoutej, sakra.
13-16-20 volá 1-0, přepínám.
Slyším, 16-20. Přepínám.
Můžete vyhledat dnešní lety z Arlandy do Tirany do Albánie? Přepínám.
Prosím? Zopakujte to. Přepínám.
Letí dnes něco do Tirany? Přepínám.
Myslíte komerční lety ze Stockholmu? Přepínám.
Opakuju. Najděte mi prosím dnešní lety
ze Stockholmu z Arlandy do Tirany v Albánii. Přepínám.
Tak jo… Rozumím. Podívám se a ozvu se. Přepínám a konec.
Artane, sundej prosím ten prst ze spouště.
Nemůžeš takhle s Cassandrou v autě držet pistoli.
13-16-20, přepínám.
16-20, přepínám.
Tady Jack Lilja. Mluvím s inspektorem Lukasem Malkim? Přepínám.
Ano, tady Lukas Malki. Přepínám.
Jsem vyjednavač ze zásahovky.
Odteď budete mluvit se mnou.
Jaká je situace v autě, Lukasi? Jste v pořádku? Přepínám.
Jsem v pořádku. Nikomu nic není.
Jedeme do Arlandy. Přepínám.
Dobře, Lukasi. Sledujeme váš Touareg.
Zásahovka na situaci dohlíží ze vzduchu a já vám budu asistovat.
V autě máte Artana Kelmendiho a Louise Bremerovou. Je to tak? Přepínám.
Je to tak.
Všechno je v pořádku.
Zdá se, že v autě slyším dítě. Přepínám.
Lukasi, slyším v autě dítě. Je to tak? Přepínám.
Je to tak.
Je to Cassandra Bremerová.
Dcera Louise a Artana. Je jí zhruba rok.
Je v autosedačce. Přepínám.
Takže jsou teď v autě čtyři lidé? Přepínám.
Přesně tak. Přepínám.
Rád bych s Artanem mluvil. Můžete mu dát vysílačku? Přepínám.
Moment.
Nechci mluvit. Co chce?
Chce ti pomoct, Artane. Chce ti pomoct vyřešit tuhle situaci.
Tohle zmáčkneš, když chceš mluvit.
Haló?
Ahoj Artane. Jsem Jack Lilja, vyjednavač ze zásahovky.
- Jak se máš? Jsi zraněný? - Nic mi není. Proč se pořád ptáte?
Dobrá, Artane. To je dobře.
Pomůžeme ti tu situaci vyřešit.
Jak mi chcete pomoct?
Co se týká letů do Tirany, žádná aerolinka tě nechce vzít.
Jak to?
Haló?
Jsi ozbrojený a držíš tři rukojmí. To nepůjde.
Je to moje rodina!
Míříš na ně zbraní, takže jsou považovaní za rukojmí.
Žádné aerolinky vás nevezmou na palubu.
Artane?
Jsi tam, Artane?
Artane?
- Artane? - Tak chci soukromý tryskáč.
A už s vámi nebudu mluvit. Jen s Lukasem.
Haló? Artane?
Artane?
Artane, jsi tam?
Lukasi, jste tam? Přepínám.
Jsem tu. Jedeme dál k Arlandě. Přepínám a končím.
Příjem. Přepínám a končím.
13-16-20, přepínám.
16-20, tady Lukas. Přepínám.
Rád bych mluvil s Artanem, jestli je tam. Přepínám.
Slyší, ale nechce mluvit. Je unavený. Přepínám.
Příjem.
Má se to takhle.
Policie má přístup jen k jednomu vládnímu letadlu přes Säpo.
Je v Hongkongu na zahraniční cestě.
Musel by to schválit premiér, takže tímhle letadlem to nepůjde.
Přepínám.
Příjem. Přepínám.
Ale jsem v kontaktu s albánským velvyslancem ve Švédsku.
Nabízí Artanovi volnou cestu do Tirany,
pokud propustí svou rodinu a odloží zbraň.
Rozuměli jste? Přepínám.
Artane?
Zopakujte ten konec. Přepínám.
Opakuji.
Artan může volně odjet do Tirany,
pokud propustí svou rodinu a odloží zbraň.
Do hodiny se s velvyslancem můžeme sejít v Arlandě. Přepínám.
Příjem.
Artane.
Na let zapomeň.
- Co? - Cože?
Artane…
Nabídli ti, že můžeš volně odjet do Tirany.
- Radši umřu než ztratit rodinu. - Artane!
Artane, tak daleko to nemusí zajít.
Tomu z vysílačky nevěřím. Pojedeme trajektem.
Cože? Trajektem?
Jakým trajektem?
Do Polska. A pak dál autem.
- Řekni mu, ať najde trajekt do Polska. - Nemůžeme trajektem do Polska.
Ne…
Prosím, Artane. Řekni mi, co ode mě chceš.
Udělám cokoliv.
Artane, mysli racionálně.
Já myslím racionálně. Ať najde trajekt.
Řekni mu to!
Artane…
Artan odmítá velvyslancovu nabídku.
Chce informace o trajektech ze Švédska do Polska. Přepínám.
Opakujte, prosím. Tím myslíte loď? Přepínám.
Ano, přesně tak.
Trajekty, co jezdí ze Švédska do Polska. Plavba po moři.
Ozvěte se, až to dohledáte. Přepínám a končím.
Příjem. Přepínám a končím.
Lukasi…
Když s tím chlapem mluvíš, zníš jako politik.
„Přesně tak.“
„Plavba po moři. Opakujte, prosím.“
Opakujte tohle a tamto… Věř si, kurva.
Chci mluvit jasně, Artane, abych se vyhnul nedorozumění.
Může mi políbit, když neudělá, co řeknu.
Všichni musí slyšet, co přesně se říká, Artane.
Zvlášť v takovéhle situaci.
Zažil jsi takových situací hodně?
Ne.
Ale vím, čím může skončit nedorozumění.
Had leze z díry, vystrkuje kníry.
Bába se ho lekla, na kolena klekla.
Nic se, bábo, nelekej, na kolena neklekej.
Já jsem přece hodný had, já mám všechny děti rád.
Lukasi, přepínám.
Přepínám.
Zítra ráno v 10 vyplouvá trajekt z Karlskrony do Gdyně. Přepínám.
- Pojedeme tam. - Cesta tam zabere pět nebo šest hodin.
Proboha, neslyšíš, co říká?
Zaručí ti volnou cestu do Albánie.
Je to skvělá nabídka.
Velvyslanec je v Arlandě.
Pojeďme tam.
Můžeme to vyřešit.
Ty a já.
Nechci volnou cestu.
Lukasi, přepínám.
Ani nejsme sbalení.
Nemáme nic pro Cassandru. Potřebuje jídlo, oblečení, plenky…
Chceš počkat na zásoby? Dáš si vodu? Nebo třeba kávu?
Ne, jeď. Dál čekat nebudeme. A žádné zastavování. Prostě jeď.
- Artane… - Říkám jeď!
Pojedeš s námi, Lukasi. Celou cestu.
Lukasi, přepínám.
Jedeme do Karlskrony. Přepínám a končím.
Dobře, příjem. Přepínám a končím.
Opatrně s tou taškou. Je v tom kafe.
Díky.
- Dáš si? - Ne, nechci se otrávit.
Všechny kelímky vypadají stejně. Lukas by to taky riskoval.
- Nic nechci. - Artane.
Trochu kávy ti prospěje. Nikdo ně nechce otrávit.
Přestaňte mě s tím otravovat, sakra, vy dva. Nic nechci. Ale děkuju.
Chápu, že ti život nakopal prdel, Artane.
Ale tak to má každý.
Můj syn se mnou skoro nemluví.
Jak to?
No…
Podváděl jsem jeho mámu. Rozvrátil jsem rodinu.
S kým?
Společná známá.
A Teodor, můj syn, to zjistil.
Jste teď spolu? S tou známou?
Ne. Nemiloval jsem ji.
A svou ženu?
Ne, tu jsem taky nemiloval.
Proto mě dlouho nenáviděla.
Ale urovnalo se to. Vycházíme spolu.
Bella, moje dcera, to vzala dobře. Je silná.
Ale pro mého syna… to bylo těžší.
Zkurvil jsi mu rodinu, jeho mámu. Jasně, že tě chce zabít.
Já vím.
V péči je má jen ona?
Ne.
Ale Teodor se s ní rozhodl zůstat napořád.
Jak ho dostaneš zpátky?
To je na něm, Artane.
Jen se snažím chovat správně a doufám, že mi odpustí.
Snažím se mu vysvětlit, že…
všichni chybujeme
a důležité je, jak se k těm chybám postavíme.
Jsme jen lidi.
Nemusíš tak filozofovat. Jsi jeho táta.
Měl jsem na výběr, Artane.
Měl jsem na výběr.
A vybral jsem si špatně.
Ublížil jsem své rodině.
Takže za to platím.
- Kolik mu je? - Zítra mu bude 13.
Ráno jsme mu měli zazpívat, ale…
to teď neklapne.
Pro tebe je nejdůležitější Cassandra.
Přemýšlej o tom, jaký chceš být táta.
Jak chceš, aby si tě pamatovala?
To se ti snažím říct, Artane. Všichni si můžeme vybrat.
A musíme se snažit…
92-50, co se děje? Přepínám.
Tady 12-60. Na mostě.
Několik. Čtyři nebo pět. Přepínám.
Vylilo se mi kafe!
22-40. To jsou vajíčka? Sakra, vypadá to tak. Přepínám.
Policie! Stůjte!
Tady 11-70. V terénu.
Říkám stát!
Tady 11-70.
Máme je. Pět výrostků. Předáváme je kolegům. Přepínám.
22-40. Tichá odezva.
Házeli vejce na auta. Přepínám a končím.
Jo, 22-50. Vyřešeno.
Tady 12-60. Vracíme se do aut. Přepínám a končím.
- Je Cassandra v pořádku? - Ne, Lukasi! Není v pořádku!
Nikdo tu není v pořádku!
Do prdele, Artane! Kdy už to skončí?
Skončí to, až Cassandru zastřelíš? Nebo až zastřelíš mě?
- Zastřel sebe, kurva! - Myslíš, že se bojím smrti?
Co já vím, kurva! Vůbec tě nepoznávám.
Nenávidíš mě! Mám to u prdele! Fajn!
Já se taky nenávidím! Chápeš?
Z prášků se mi třesou nohy!
Potřebuju prášky na spaní a kofeinové tablety na probrání!
Beru prášky, abych neměla úzkosti.
Beru ty zasrané prášky, protože se bojím další psychózy, kurva!
Necítím nenávist.
Tohle je nekonečná noční můra.
- Opustila jsi nás. - Myslíš, že z vlastní vůle?
Co?
Žádná matka nechce svému dítěti ublížit!
Každý den se ptám, proč se mi to stalo.
Proč já? Každou sekundu, sakra.
Byla jsem nemocná, Artane.
Nemocná. Rozumíš?
Musíš to pochopit.
Nechtěla jsem onemocnět.
Ale stalo se to.
Z prvních měsíců Cassandřina života si pamatuju jen temnotu.
Zasranou neprostupnou temnotu.
A milovala jsem tě.
Opravdu, ale…
Tys… tys se mnou nebyl, když jsem tě potřebovala.
Byl jsem s Cassandrou.
Jo. A zradils mě s cizí ženskou.
Chtěla jsem tě za to zabít.
Nic pro mě neznamenala. Opustil jsem ji.
Už bylo pozdě, Artane.
Bylo pozdě.
13-16-20, přepínám.
13-16-20. Co se děje? Přepínám.
13-16-20. Podejte hlášení…
Únos rukojmích, ke kterému došlo před 17 hodinami, stále nekončí.
Na polikliniku včera ráno vnikl ozbrojený muž,
ohrožoval personál a unesl ženu.
Policie polikliniku obklíčila,
ale muži se s ženou a policistou podařilo ujet autem.
Pod pohrůžkou střelby pak odvezl i vlastní dceru,
která je teď s mužem a ženou také ve voze.
Podle dřívějších informací měl muž na sobě bombu,
což ale policie popřela.
Konvoj nyní míří na jih po E22.
Doprovází ho policejní vozy a zásahová jednotka.
To byly zprávy z Ekotu.
Máme informace o trajektu. Vyplouvá za dvě hodiny.
Až dorazíte do přístavu, jeďte po vyhrazené trase.
Konvoj zaparkuje u přístaviště a počká na trajekt. Přepínám.
- Příjem. Končím. - Přepínám a končím.
To je ten trajekt?
Asi jo.
Kontaktovali jste je?
Artan se ptá, jestli jsme kontaktovali trajekt. Přepínám.
Ano. Plavební společnost to ví.
Jen ještě čekáme na kapitána. Přepínám.
Rozumím. Přepínám a končím.
Přepínám a končím.
Na.
Zavolej synovi.
Má narozeniny, ne?
Můžeš mu zavolat.
Teo, tady…
Jo, přesně tak.
Já vím, Teo.
Vím, že je brzo.
Jo.
Omlouvám se.
Promiň, Teo. Snažím se…
Jo.
Dobře.
Ne, jsem v Karlskroně.
Volám…
volám z půjčeného telefonu.
Jo.
Ale jen jsem ti chtěl říct, že…
Že na tebe myslím.
A všechno nejlepší.
Jo.
Ne, jsem…
Cos říkal?
Opravdu?
Tak jo.
Teo…
Chci ti říct…
Chci ti říct, že tě miluju.
A vždycky budu, ať se stane cokoliv.
Pamatuj si to.
Dobře. Jo.
Pozdravuj…
Pozdravuj mámu.
A pozdravuj… taky Bellu.
A mámu.
Díky.
Tak jo.
- Dobře. - Lukasi.
Spojili jsme se s kapitánem. Ozbrojeného na palubu nevezme,
ale snažíme se to vyřešit a nalodit se za 90 minut. Přepínám.
- Jo. Přepínám a končím. - Přepínám a konec.
Lukasi…
Dal bych si to kafe.
- Dobře. Někoho seženu. - Mohl bys ho přinést ty?
Chci sám mluvit s Louise.
Ale nazdárek.
Nazdárek. Vyspinkaná?
Ahoj beruško.
Miluju ji.
Já to vím.
Tady.
Můj prstýnek.
Je to Cassandřin tep.
Když se narodila.
Včera jsem… se do té kavárny chystala jít.
Ale usnula jsem na pohovce.
Mrzí mě to.
Artane…
Náš vztah už nejde zachránit.
Ale slibuju ti, že Cassandru budeš vídat.
Nikoho jiného nemám.
Jen vás.
Vezmi si to.
Moc mě to mrzí.
Je konec.
Ukaž ruce!
Ven!
Na zem! Lehnout!
Lehnout!
Vstávej!
Ano.
Sandro…
Můžeme.