Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Policija, izvolite? -O, Bože!
U zgradi je provalnik! Bacio je dijete odozgora!
S koje adrese? Ovaj, s koje visine?
Sa šestog kata. Gospode Bože! Bacili su dijete.
U zgradi je provalnik! Moj Bože!
Dragi Bože.
-Za Boga miloga! -Prijavljujem incident.
-Čujete li me? -Čujem. Pomoć stiže.
Djevojčicu su pronašli na travnjaku.
Sigurnosna mreža s prozora Isabelline sobe
izrezana je nožem i škarama.
Mislili smo: „Ona je ljubav našeg života.
S prozora su bacili ljubav našeg života.”
Očekujemo izjavu oca i pomajke.
Bili su u stanu.
Policija je sigurna u to.
Ljudi su u njoj vidjeli svoje voljene.
Nikad nisam vidio slučaj koji je toliko pokrenuo javno mnijenje.
Napravili su spektakl od toga.
Koji kurac?!
Pravda!
Tvrde da znaju što se dogodilo, ali u Isabellinom slučaju to nije istina.
Ne znamo sve.
Bilo je vrlo netipično. Policija nikad nije imala takav slučaj.
Mama je ostavila djevojčicu živu i došla po nju mrtvu.
Izmislili su inačicu činjenica da smire narod.
Što je s materijalnim dokazima?
Tko je ubio Isabellu?
Savršen zločin ne postoji čak ni s predumišljajem.
Laži se obično otkriju.
Oprostite, ljudi!
Naš pravosudni sustav nije bio spreman za tako važan slučaj.
Policija je počela istraživati, vijesti su se počele pojavljivati.
Iznenađenje za iznenađenjem, šokantne činjenice, jedna za drugom.
SLUČAJ ISABELLE NARDONI
-Ovo je prekrasno. -Toliko tvojih fotografija.
-Vidi, Gi. Vas dvije. -Festival sv. Ivana.
Ja sam Isabellina sestrična. Četiri sam mjeseca starija od nje.
ISABELLINA SESTRIČNA
Evo ga.
Nekoć smo bile nerazdvojne.
Roditelji su nas dobili jako mladi.
Imale smo samo jedna drugu.
Bila sam mnogo smirenija od nje.
Ona je imala snažniji karakter.
Bila je više…
-Nemirna. -Da, točno.
Ja sam bila opuštenija i mirnija.
Ona se borila za ono što je htjela, dok si ti…
Meni je bilo lakše prihvatiti odgovor „ne”.
Imala sam 17 kad sam ostala trudna. Još sam pohađala školu.
ISABELLINA MAJKA
Zateklo nas je.
-Moj brat, Giovannin otac… -Moj tata.
I njegova je partnerica bila trudna.
Bila sam sretna što ću dobiti unuku ili unuka.
Tad smo čuli za Carolinu.
Carolina je imala samo 17 godina.
ISABELLIN OTAC
Razveli smo se kad je imala jedanaest mjeseci.
Tijekom sljedeće četiri godine imali smo uspona i padova.
U početku je naš odnos bio tipičan za razvedene roditelje.
Slagali smo se, ali postalo je teže nakon što je upoznao Jatobu.
Nismo često razgovarale,
ali primijetila sam da je postala zrelija nakon što je dobila svoju djecu.
Isabella je jako voljela svoju braću i sestre.
Voljela se družiti s njima.
Mami koja dopusti djetetu da provede vikend kod tate
utješno je znati da voli svoju braću i sestre.
Htjela sam da bude dio toga.
Bili su dio njezina života i tako je trebalo biti.
Moje zadnje sjećanje na nju…
Tog petka otišla je tati.
29. OŽUJKA 2008. SJEVERNO OD SÃO PAULA
Dan kad se to dogodilo
bio je sasvim uobičajen dan.
Bila je subota. Bila sam s nekim prijateljima.
Bili smo na zabavi uz roštilj. Zazvonio mi je mobitel.
„Mama, Isa je imala nesreću.”
„Kako to misliš?” „Pala je sa zgrade.”
„Gdje?” „Kod Alexandera je.”
„Pala je, pala je.”
Te je noći bila sumaglica. Sve je bilo tiho.
Tad smo začuli buku u susjednom stanu.
Kad smo legli, čuli smo bračni par kako se svađa.
Bila je to brza svađa. Trajala je 15 do 20 minuta,
a onda je opet bila tišina.
Odmah nakon toga
čuli smo nekoga u prizemlju.
Vikali su:
„Bacili su Isabellu! Upomoć! Bacili su Isabellu!”
Rekla sam: „Idemo dolje da vidimo možemo li pomoći.”
Krenuo sam prema Isabelli. Ležala je na travi.
Jako zatamnjena ulazna staklena vrata bila su odmah iza nas.
Kad sam čučnuo da vidim ima li puls,
Alexandre Nardoni izašao je kroz ta vrata.
Rekao je: „U mom je stanu neki tip. Bacio ju je kroz prozor.”
Rekao je da je netko u njegovom stanu bacio dijete kroz prozor.
Rekao je da ta osoba nosi crnu majicu.
Vratar je nosio crnu majicu.
Presvukli smo se iz pidžama i otišli.
Činilo se kao vječnost.
Pet minuta vožnje činilo se kao pet sati.
Molili smo se na putu do onamo
jer nismo mogli ni zamisliti što se dogodilo.
Nismo znali što se dogodilo.
Kad smo došli, bilo je kaotično i puno policajaca.
Moj je suprug pokušao ući autom, ali policija nije dopustila.
Izašla sam iz auta i potrčala niz ulicu.
Sjećam se da sam izašla iz auta dok se još kretao.
Otvorila sam vrata i utrčala.
Kad sam stigla, bila je na tlu.
Vrlo je sporo disala.
Nisam ni razmišljala o tome što, zašto i kako se to dogodilo.
Samo sam htjela da joj što prije pomognu.
Nisam je ni na trenutak ostavila samu.
Bilo mi je donekle laknulo jer je i dalje disala.
Alexandre Alves star 29 godina došao je kući s Isabellom,
svojom sadašnjom suprugom te trogodišnjim i 11-mjesečnim djetetom.
Ušli su kroz garažna vrata. Te je noći bilo hladno.
Naši izvori kažu da je odmah nakon što se parkirao
odveo šestogodišnjakinju u njihov stan
na šestom katu ove zgrade.
Nova je zgrada sigurna i ima zaštitne mreže na svakom prozoru.
Izvori kažu da je nekoliko trenutaka nakon toga
otišao dolje po ostalu djecu,
a djevojčica je pronađena ovdje na travnjaku.
Sjećam se da sam pokušala ući u vozilo hitne pomoći
da budem uz nju, ali nisu me pustili iza,
pa sam sjela sprijeda.
Sjećam se kako sjedim u vozilu hitne pomoći
i napuštam mjesto događaja.
Kad smo došli u bolnicu, mislili smo da je riječ o nesreći.
Grlila sam svoju kćer
kad je liječnica došla razgovarati s nama.
Nedugo zatim
došli su nam reći da nije preživjela
i da možemo ući u sobu.
Nažalost, brzo je otišla.
Jako brzo.
U tom smo se trenutku svi raspali.
Carolina je skliznula uza zid na pod.
Spustila sam se i zagrlila svoju kćer.
Pogledala me i rekla: „Mama, zašto mi se ovo dogodilo?”
Bila sam bez riječi. Što da kažem svojoj kćeri?
Upravo je izgubila svoju kćer.
Nakon nekog vremena mogla sam samo reći: „Dušo, moramo je pustiti
da može ići dalje.”
Kad sam napokon shvatila
da nije preživjela,
jedino što sam joj mogla šapnuti u uho bilo je:
„Možeš ići.
Idi u miru.
Ja ću se pobrinuti za sve ovdje.”
To su bile posljednje riječi koje sam joj uputila.
Potom je počela istraga.
Vijesti i događaji počeli su izlaziti na vidjelo.
Iznenađenje za iznenađenjem, šokantne činjenice, jedna za drugom.
POLICIJA
Ovdje, u IX. policijskoj postaji São Paula, tijekom popodneva i večeri
mnogo se toga događa.
Mnogi novinari čekaju
da čuju Alexandreove i Carolinine izjave.
Bio sam dežuran
kad smo dobili informaciju da je dijete palo iz roditeljskog stana.
To je sve što smo znali.
NOVINAR I PISAC
Isprva nitko nije bio siguran je li riječ o zločinu,
ubojstvu ili nečemu sličnome,
ili je riječ o slučajnom padu.
Tada se u vijestima često moglo čuti
o djeci koja su, ostavljena bez nadzora, pala s prozora i poginula.
PALO JOŠ JEDNO DIJETE
DIJETE PALO S PROZORA I OZLIJEDILO GLAVU
DIJETE PALO S PROZORA ZGRADE U PERDIZESU
Tražili su da odem u IX. postaju
i tijekom konferencije za novinare s g. Calixtom Calilom Filhom
saznao sam da se sumnja na ubojstvo i umiješanost obitelji.
Petogodišnje dijete…
NAČELNIK POLICIJE
…sinoć oko 23.30 h
bačeno je sa šestog kata zgrade.
To nije bila nesreća.
Netko je izrezao zaštitnu mrežu na prozoru
i bacio je odande.
Nemoguće je da petogodišnjakinja prereže mrežu i iskoči
u to doba noći.
Osobito jer je, kako kaže njezin tata, spavala kad ju je odnio gore.
Već mu je spavala u krilu.
Postoji mogućnost da je riječ o ubojstvu
jer je netko prerezao mrežu i bacio je kroz prozor.
U tom sam trenutku
mislila da je to bila nesreća.
No onda su nam rekli da moramo doći u policijsku postaju.
Što da ja radim u policijskoj postaji?
Kako to mislite, u policijsku postaju? Ma daj!
Moramo kroz sve ovo prolaziti? Bila je to nesreća.
IX. POLICIJSKA POSTAJA
Te subotnje noći bila sam dežurna.
Smjena mi je počela u 20 h, a malo iza ponoći
došao je vojni policajac i prijavio taj incident.
Prvo je rekao: „U zgradi je došlo do provale,
a tijekom provale dijete je bačeno sa šestog kata.”
Policija će zatražiti iskaz oca i pomajke.
Policija ih je pitala
jesu li im ikada prijetili, imaju li neprijatelje,
želi li tko nauditi njima ili djetetu.
Stalno su spominjali vratara, pa sam počela istraživati njegov život
i njegovu prošlost da saznam tko je on.
Osobito zbog toga koliko je taj bračni par bio sumnjičav prema njemu.
Odmah sam nazvao upravitelja zgrade, jednog od prvih stanara.
VRATAR
Rekao sam mu da je pala djevojčica.
Isprva sam mislio da je pala s balkona.
Tada nisam znao.
Rekao sam mu da nazove hitnu i policiju.
Učinio je što bi svatko učinio u toj situaciji.
Nazvao je upravitelja zgrade.
Upravitelj zgrade potvrdio je da je to istina.
Na mjestu događaja bila je velika gužva.
Bilo je mnogo civila i policajaca.
Otišla sam pregledati stan.
Odmah se vidjelo da nema tragova provale.
Zatim sam ušla u dnevnu sobu i primijetila kapljice krvi.
Odmah sam dobila svoj prvi odgovor.
Nešto se dogodilo u tom stanu.
Prije nego što je žrtva bačena kroz prozor
u stanu se nešto dogodilo.
Tada nisam mogla biti sigurna da je riječ o Isabellinoj krvi.
Nisam vidjela njezino tijelo. Nisam znala tko je krvario ni zašto.
Naša je dužnost detaljno pregledati mjesto događaja,
potražiti druge tragove krvi
i bilo kakve ostatke kompatibilne s našom forenzičkom procjenom.
Stan je bio neuredan,
ali to nije bilo neuobičajeno.
Ništa nije bilo razbijeno.
Ništa nije bilo razmješteno kao što bude slučaju ubojstva.
To nije bio nered kakav se viđa kod ubojstava ili provale.
Njihov dom bio je uobičajeno neuredan.
Dokazi su ukazivali na to
da nije riječ o provali, nego o ubojstvu.
Ondje je bilo krvi i nije bilo dokaza o provali.
Stan nije bio okrenut naglavačke i nije bilo dokaza o borbi,
pokušaju bijega, pa ni tučnjavi između bračnog para.
Rekli su nam da je ovaj čovjek otac tog djeteta.
Upravo daje izjavu.
Donosimo vam ovu ekskluzivnu snimku.
Dok su davali izjavu, upitala bih ih:
„Ima li to smisla? Zašto bi provalnik bacio dijete kroz prozor?”
Postavljala sam im ta pitanja
kako bismo došli do vjerojatnije hipoteze o onome što se moglo dogoditi.
Gledate ovu ekskluzivnu snimku.
Anna Carolina, pomajka, mlada žena.
Čini se da se boji. Lice joj je napeto.
Isprva je to bio običan slučaj.
Prvog dana u novinama naglasak nije bio na tom slučaju.
S vremenom je privukao pozornost.
U nedjelju sam krenula na sprovod
kad su me nazvali s nekog TV kanala.
Za prosječnu obitelj poput moje ovakve se tragedije događaju samo na TV-u.
Odjednom smo moja obitelj i ja bili na TV-u.
30. OŽUJKA 2008.
Moja kći neće imati priliku čitati,
pisati, učiti…
navršiti 15,
imati snove, studirati.
Jednostavno neće.
Moramo biti jedni uz druge.
Naravno da nam je katkad teško, ali pokušavamo si biti podrška.
ZAUVIJEK NAŠA MALA ZVIJEZDA
Govorimo o zločinu nad djetetom,
a na takav zločin ljudi su osjetljivi.
To se dogodilo obitelji iz srednje klase.
Kontekst zločina zapeo je ljudima za oko.
-Hvala. -Zajedno smo pohađale četvrti razred.
Nadamo se da…
Nisam mogla izaći iz kuće.
Novinari s TV-a, radija i iz novina
kampirali su ispred moje kuće.
Danonoćno.
Oprostite, razumijem da je to vaš posao, ali radije bih da me ostavite na miru.
Rekli su da je djevojčica pala, a vi kao iskusni policajac
ne vjerujete u to, zar ne, g. Calil?
Pred nama je složen slučaj.
Jako smo oprezni.
Provjeravamo svaku informaciju,
sve spomenute osobe,
sve koje je netko vidio kako nešto radi u zgradi.
Dežurni forenzički stručnjak stigao je prvi.
Čim je primijetio da nešto ne štima, nazvao me.
Spomenuli su pljačku i ubojstvo.
Imovinski kriminal. Otišla sam na lokaciju.
„Čekaj, što se dogodilo?”
„Roditelji su je ostavili da spava u stanu
i otišli po drugu djecu u auto.
Kad su se vratili, bila je ondje.
Bačena je s prozora
i pronađena pored zaštitarske kabine.”
„Je li bila ozlijeđena?” „Ne, rekli su da nije.”
Dobro, ali ako nije ozlijeđena,
zašto je krv pored ulaznih vrata stana?
Ta krvna mrlja bila je na pragu,
što znači da je krvarila izvan stana.
To mi je prvo privuklo pozornost. Djevojčica je ozlijeđena izvan stana.
Bilo je mnogo prljavog rublja u umivaoniku za pranje rublja
i na perilici rublja,
ali nisam mogao ne primijetiti kantu
u kojoj je bila krpa koja je izgledala poput platnene pelene.
Bila je namočena u nekoj otopini.
Rekao sam: „Ovdje je toliko stvari i samo jedna kanta?”
Uzeli smo tu krpu.
Ispostavilo se da je na toj krpi bilo krvi.
FORENZIČARI
Prvi smo put čuli za slučaj rano ujutro.
Zvali su nas s recepcije mrtvačnice
i rekli nam da nas policajac želi nešto pitati o jednom slučaju.
O jednom novom slučaju.
I…
MRTVOZORNIK
Želio je znati ima li rana na tijelu
koje su mogle krvariti dovoljno
da uzrokuju mrlje krvi pronađene na mjestu događaja.
Zapravo je imala ranu na čelu
uzrokovanu nekim šiljastim predmetom.
Na čelu joj je ostala mala rana.
Imala je cijanozu lica i noktiju
uz vidljive ozljede vrata koje odgovaraju gušenju.
Dokazi su snažno ukazivali na asfiksiju.
INSTITUT ZA FORENZIČKU MEDICINU
Utvrđeno je da je uzrok smrti politrauma
i mehanička asfiksija zbog davljenja.
Kad je pala, nije odmah umrla. Neko je vrijeme bila živa.
Već je bila ozlijeđena i doživljavala je tešku asfiksiju
zbog koje je naposljetku umrla.
Na tijelu je imala višestruke znakove
koji ukazuju na to su je gušili prije nego što su je bacili s prozora.
POLICIJA
Kad je Alexandre razgovarao sa mnom, prvo me pitao
jesmo li ulovili provalnika.
Više od 30 policajaca pozvano je na dužnost te noći
jer je provalnik provalio u stan
i bacio djevojčicu kroz prozor.
Naravno, policija je ogradila ulicu
i pretražila okolicu kako bi pronašla navodnog agresora.
Ništa nije nedostajalo, nije bilo dokaza provale
i nitko nije prijavio da je vidio nekoga kako se spušta dizalom.
Kad smo stigli u bolnicu, Alexandre je došao razgovarati sa mnom.
Rekao je: „Gđo Rosa, bila je tako sretna.
Provalnik ju je samo bacio odande.”
„O čemu govoriš?”
„Kad sam došao, vrata su bila provaljena.”
„Kako to misliš? Zašto bi je bacio odande?”
Ponašao se poput lava u kavezu i hodao gore-dolje.
„Vidio sam provalnika. Imao je crnu majicu.
Provalio je. Vidio sam.”
Rekao sam: „Pogledaj se. Zašto mu se nisi suprotstavio?
Zašto ga nisi napao?” Onda je promijenio temu.
POLICIJA
Govorili su iste stvari.
Kao da su to uvježbali.
Primijetila je da je priča koju je par ispričao prilično čudna
jer slijed činjenica koje su naveli
nije odgovarao izjavama očevidaca.
Važnije mu je bilo da na mjesto zločina smjesti još jednu osobu
i okrivi je za smrt svoje kćeri,
nego da se zločin zaista riješi.
Nije imao pitanja.
Imao je samo informacije u koje me pokušao uvjeriti.
Bilo mi je čudno.
Upravo je primijetila novinare. Odvjetnik joj pokušava joj sakriti lice.
Sad izlazi iz prostorije.
Već smo uspjeli nešto snimiti.
Što se dogodilo? Jesu li svi zajedno došli?
To će policija utvrditi. Policija radi svoj posao.
Došli smo slušati ispitivanje.
Ne znamo tko je počinitelj.
Par je odmah otišao u policijsku postaju
s timom odvjetnika.
Već su bili pripremili punomoć
za svoju obranu.
To nam je tada privuklo pozornost.
Kad god imamo slučaj koji privuče veliku pozornost javnosti i novinara,
iza njih i kamera obično je mnoštvo koje uzvikuje:
„Ubojice! Želimo pravdu!”
Sjećam se da sam čuo ženski glas.
„Ubojica!”
Rekao sam: „Civili? Ovako kasno?”
No to nije bio civil, nego dežurna načelnica koja je vikala na njih.
Ni u jednom trenutku nisam čula načelnicu da to govori
i nisam imala vremena
pratiti što se događa mimo istrage.
Nešto se događa. Dolaze Alexandre i Anna Carolina.
Mnogo je ljudi. Bez guranja, molim.
-Miči se! -Velik metež.
Ne blokiraj vrata! Izlazi!
Ozbiljna strka.
Ne guraj me. Snimi auto.
Vidi ovo. Na prednjem sjedalu.
Alexandre i Anna Carolina odlaze.
Vratili su se! Ovamo!
Izlaze. To je Alexandre.
U početku Ana Carolina de Oliveira nije nikoga optuživala.
MAJKA I DJED BRANE OCA I POMAJKU
Nisam imala razloga sumnjati u njih.
To mojoj obitelji nije ni palo na pamet.
Nije ni meni.
Ljudi bi nam govorili: „On je to učinio!”
Mi bismo rekli: „Ne.
On zna biti hladan,
ali nikad ne bi ubio svoju djevojčicu.
Volio je Isu koliko i ona njega.”
Da sam ja majka ili baka te djevojčice,
molila bih se da je netko drugi krivac.
SPECIJALISTICA KRIMINALISTIKE
Ne bih ni pomislila da bi otac djevojčice mogao biti upleten u takvu priču.
Zamjenica načelnika stigla je s odvjetnicima bračnog para.
Nije otkrila o čemu su razgovarali,
no jamči da nije riječ o službenom priopćenju.
Ne mogu vam ništa reći.
-Je li povjerljivo? -Jest.
Osjetljiv je zadatak istraživati zločin u kojemu je osumnjičeni povezan sa žrtvom.
Imate trostruko veću odgovornost.
Nema mjesta za pogreške.
Ne smijete pogrešno optužiti oca,
majku ili bilo koga tko je blizak žrtvi.
Ispostavi li se da je ta osoba nedužna, i ona je žrtva i pati.
Ne smijemo optužiti oca
za ubojstvo vlastite kćeri ako nismo posve sigurni u to.
Mogu vam otkriti da nakon prikupljanja svih dokaza
znamo oko 70 % onoga što se dogodilo tog dana.
Nakon dva ili tri dana istrage
imala sam dovoljno dokaza da su lagali.
Tko baci vlastitu kćer kroz prozor
u stanju je pobjeći i učiniti bilo što.
POLICIJA
Molim vas da shvatite kako je riječ o teškom zločinu
i da je ovaj posao zaista naporan.
Načelnica Renata sasvim je posvećena ovom slučaju.
Gotovo da i nije spavala posljednja tri dana.
Zato nećemo zatvoriti slučaj prije zakonom određenog roka od 30 dana.
Kad se sve to dogodilo, nazvao sam načelnicu Renatu.
Rekla je: „Gospodine, sigurna sam
da je bračni par to učinio.”
Policija mora tražiti privremeno uhićenje Isabellina oca i pomajke.
Ljudi vrište: „Ubojica!” Boji se, ali upravo odlazi.
Eno Alexandrea.
Alexandre, jeste li nedužni?
Nedužan sam.
Zašto se ovo događa, Alexandre?
Odmaknite se!
Alexandre kaže da je nedužan.
Policajci ga štite.
Ljudi i dalje viču: „Ubojica!”
Alexandrea štite policajci.
Pokušava ući u zgradu.
Ovdje je ludilo.
Ljudi ga love, on trči oko postaje.
Evo. Ulazi.
Slučaj je postao vrlo rizičan.
Ako ne nađu dovoljno materijalnih dokaza
kojima bi se potvrdila inicijalna sumnja policije,
to će se pretvoriti u skandal.
Katkad je već od početka istrage
željeni ishod već utvrđen.
Morate procijeniti sve elemente
koje prikupi načelnik policije
tijekom cijele istrage
da biste donijeli zaključak.
Ne možete odbaciti premisu da biste izgradili slučaj.
Novinari moraju biti brzi. Sve se jako brzo odvija.
Kad se dogodi zločin,
odmah treba pronaći krivca.
Kad sudac, bilo tijekom istrage
ili tijekom suđenja,
pokušava odgovoriti na pitanja novinara, sve postane zbrkano.
Moram se držati brazilskog zakona.
Njime se utvrđuje način prikupljanja dokaza.
Dokazi zasad inkriminiraju optužene.
Tijekom svog prvog intervjua,
nekoliko dana nakon zločina,
novinar me pitao koliku ću zatvorsku kaznu tražiti za optuženike.
Rekao sam: „Gospodine, istraga je još u tijeku.
Ne znamo hoćemo li podići optužnicu
ni hoće li biti suđenja i porote, a kamoli hoće li biti osuđeni,
a vi me već pitate koliko će godina zatvora dobiti.”
Jedan časopis na naslovnici je objavio: „Krivi su.”
„Krivi su” osuđujuća je presuda.
…slučaj Nardoni. Vrlo je kompetentna.
-Alexandre Nardoni… -Alexandre i Anna Carolina svjedočit će…
Nakon svega što je mama prošla tijekom istrage…
Ljudi su stalno govorili o zločinu.
U trgovini, u barovima. Ljudi su stalno pričali o tome.
Želimo pravdu!
Isabella je bačena sa šestog kata.
Želimo pravdu. Ne smiju se izvući.
Ljudi su to pratili kao da je sapunica.
Drage dame, mislite li doista da bi uplašena petogodišnjakinja
imala strpljenja pronaći škare
da prereže sigurnosnu mrežu i iskoči?
Koji kurac?
Život mi se preokrenuo naglavačke.
Sa svakim novim otkrićem pitala sam se
što se događa s mojim životom.
Ekskluzivna snimka.
Nadzorna snimka iz trgovine prikazuje Isabelline posljednje trenutke.
Vidjet ćete sve što se dogodilo u trgovini.
Ovo je dosad neviđena snimka.
LOŠI GLUMCI
RODITELJI-ČUDOVIŠTA
Ubojice!
Javnost žudi…
NEOVISNI FORENZIČKI STRUČNJAK
…za tragedijom
još od Grčke.
Bi li Anna Carolina Jatobá i Alexandre Nardoni mogli pobjeći iz zemlje?
Želimo pravdu!
Tko je ubio Isabellu?
Sve je poprimilo velike razmjere.
Bilo je na TV-u 24 h na dan.
Ja sam stalno bila na TV-u.
Tri očevica koja žive u zgradi u kojoj se dogodio zločin
dala su iskaze o smrti Isabelle Nardoni.
Razgovarao sam s medicinskom sestrom
koja je spomenula zvukove s gradilišta
koje bi bilo savršen put za bijeg.
Razgovarao sam s…
NOVINAR I PISAC
…građevinskim radnicima i pitao jesu li vidjeli što čudno.
Rekli su: „Ne, ali netko ovdje spava tijekom tjedna,
pa možda on nešto zna.”
Nadzornik je tu informaciju potvrdio telefonom
s prvim radnikom koji je stigao u nedjelju.
Bok, Gabriele.
NADZORNIK
Slušaj, je li se ovdje u nedjelju dogodila provala?
Bilo je otvoreno?
Nitko nije ništa uzeo, ali bilo je otvoreno?
Bilo je otvoreno.
Rekao mi je da kad je ujutro došao onamo,
u nedjelju,
primijetio je da je netko provalio.
Ova je drvena ploča bila slomljena.
Trebala je biti zakovana kao i ostale.
Sve su zakovane,
ali ova je slomljena da bi se kroz nju moglo proći.
Ništa nije ukradeno,
ali nadzornik nam pokazuje koliko je lako pristupiti zgradi.
Rekao je: „Netko je kopao po našim stvarima.
Znao sam da je netko provalio.”
-Jeste li bili ondje te noći, Gabriele? -Ne, nisam.
RADNIK
Nisam ovdje vikendom.
Što je policija učinila?
Kad je članak bio objavljen,
policija je trebala odlučiti hoće li pustiti bračni par ili ne.
Odveli su građevinskog radnika u policijsku postaju.
Stigao je u postaju, sastao se s policajcima
i postoje indikacije da su ga prisilili da promijeni priču.
Onda su ga odveli novinarima, a on je rekao: „Nisam ništa rekao.
Vrata nisu slomljena. Nije se dogodilo.”
Ne znam ništa. Ne znam ništa o provali.
-Je li netko provalio? -Ne.
-Je li bilo provale? -Ne.
-Jeste li dali izjavu? -Ne.
-Ne? Što ste rekli? -Ne.
Ništa nije ukradeno i nitko nije provalio.
-Nitko nije bio ondje? -Ne.
Problem je bio u tome što policija nije istražila taj trag.
Da su istražili, našli bi osobu koja je provalila.
To je bio narednik Messias s još dvojicom policajaca.
Više od 30 policajaca otišlo je onamo
da pretraži lokaciju, što je i uobičajeno.
Zašto policija nije imala informaciju
da se te noći dogodila provala?
Jer je narednik nije uključio u izvješće.
Kako se izvući?
Prisiliti nepismenu, uplašenu osobu i reći:
„Odsad to poriči do kraja.”
Tako je i učinio.
SUDAC DANAS ODLUČUJE O OSLOBAĐANJU OCA I POMAJKE
ŽALBENI SUDAC DONIJET ĆE ODLUKU O POSTUPKU HABEAS CORPUS
SUDAC KAŽE DA SE PRITVOR NE MOŽE TEMELJITI SAMO NA SUMNJAMA
U 14.30 h,
nakon tjedan dana, Alexandre izlazi iz pritvora.
Hvala Bogu.
Odveli su par na Institut medicinskog prava
odakle su ih pustili.
Tada sam ih upoznao.
Iznenadilo me što su se počeli smijati.
Počeli su razgovarati kao da se ništa nije dogodilo.
Čak sam ga pitao:
„Zašto se smijete? Vaša je kći mrtva.”
Par će odvesti na sigurno mjesto.
Znamo da ne predstavljaju nikakvu opasnost.
18. TRAVNJA 2008.
Taj dan kad su par doveli u postaju radi davanja izjave
mjesto je bilo sasvim okruženo
novinarima, snimateljima,
fotografima i helikopterima.
Učinili su nešto što nikad nisam vidio.
Zakazali su njihovo ispitivanje za 18. travnja.
Tog dana žrtva bi imala šesti rođendan.
Sretan rođendan ti
Zakazala sam ispitivanje za taj dan
iz puke slučajnosti.
Tko misli da je to bilo namjerno
vara se jer nije.
Pretpostavljam da je to bila strategija.
NAČELNIK
Htjeli su ih uznemiriti. To je tehnika ispitivanja.
Vrlo uobičajeno.
Dobar policajac, loš policajac.
Čak i djeca znaju da to postoji.
To nije učinjeno u tajnosti.
Objavili su tu informaciju.
Čak su postavili privremene zahode ispred postaje
kako bi narod mogao sudjelovati
u pritisku na par da prizna.
Bili su ondje više od 20 sati
i nisu priznali.
Alexandre Nardoni i Anna Carolina Jatobá
porekli su umiješanost u Isabellinu smrt.
Slijed događaja koji su naveli
i detalji njihova dolaska u zgradu
u noći 29. ožujka ne poklapaju se s izjavama očevidaca
i forenzičkim dokazima.
Alexandre Jatobá, otac Anne, Isabelline pomajke,
ne sumnja u nedužnost para.
Rekla je: „Ne mogu vjerovati.” Rekao sam joj da bude snažna.
ANNIN OTAC
„Svatko prolazi kroz teškoće u životu, ali moramo dokazati da ste nedužni.”
-Čega se najviše bojite? -Ničega. Vrlo sam samouvjeren.
Siguran sam da su nedužni i to ćemo dokazati.
ALEXANDREOV OTAC
-Što ako policija dokaže suprotno? -Ne znam što će reći.
Svaki dan čujemo neku novu odluku ili vijest,
ali moramo čekati.
Nema smisla nagađati.
Arogantno ponašanje Alexandreova oca
i uporna nastojanja njegove obitelji da bude u središtu pozornosti
možda je protumačeno kao da su moćna obitelj
i da će se zato izvući.
Često bih to čula od drugih ljudi.
„Hoće li ih novac spasiti od uhićenja?”
Otac i djed također su branitelji.
Uvijek miran i pribran,
čini se da porezni odvjetnik Antonio Nardoni vodi glavnu riječ.
Alexandre mi je bio čudan.
Držao je glavu gore i djelovao je arogantno.
Imala sam dojam da uvijek misli:
„Radite što želite. Tata će ovo riješiti.
Siguran sam, tata mi čuva leđa.”
Unatoč svojoj dobi, nije se ponašao kao odrasla osoba.
Tata je sve rješavao,
sve njegove probleme, sukobe, svađe između para.
Čak i stan u kojem je živio.
Ništa nije kupio vlastitim novcem
jer si to nije mogao priuštiti.
Njegov otac odlučivao je čak i o uređenju.
Ništa nije bilo njegovo. Sve je pripadalo njegovoj obitelji.
Mogao je u uživati u svemu tome sve dok je bio dobar.
Alexandre nije znao ništa o Isabellinoj dnevnoj rutini.
Nije znao ime njezine učiteljice ni ime pedijatrice.
Plaćao je alimentaciju jer je sud tako odredio.
Otac tog djeteta, Alexandre Nardoni,
iza sebe ima niz neuspjelih pokušaja
da bude savršeni sin svoje obitelji.
U prošlosti je bio agresivan,
čak i prema svojoj ženi, pa i prema Isabellinoj majci.
S vremenom je postao agresivniji.
Razgovaraj s nama!
Razgovaraj s novinarima.
Alexandre?
Alexandre? Kako su ti djeca? Alexandre?
Sjećam se jedino jednog starog policijskog izvješća.
Ana Carolina Oliveira prijavila ga je
tvrdeći da joj je prijetio kad je Isabella imala 16 mjeseci
jer je Ana upisala Isabellu u vrtić bez njegova pristanka.
Morali smo ga prijaviti jer mi je stalno prijetio.
Htio me ubiti.
Da. Rekao je da će me ubiti.
SAVEZNA REPUBLIKA BRAZIL VOZAČKA DOZVOLA
Možda je njihovu djecu udarao po guzi,
ali to nije ništa neobično.
Isabelli nije nikad ništa učinio.
Njezina majka to potvrđuje.
Čega nije bilo u medijima?
Objašnjenja bračnog para.
Tko može zaboraviti slavni intervju para Nardoni u emisiji Fantástico?
Bila je to najgledanija emisija na brazilskoj televiziji.
Javili smo se Antoniju Nardoniju.
„G. Antonio, želimo razgovarati s parom.”
Uvečer nas je nazvao i rekao:
„U redu, može. Pristaju.”
To je bila golema vijest.
Optuženi ste za ozbiljan zločin. Kako se nosite s tim?
Bilo je katastrofalno.
Zeznuli su se jer su počeli blebetati
i nisu imali nikakvih govornih vještina.
Novinar je to iskoristio.
Kako se osjećate nakon Isabelline tragične smrti?
Jako patimo.
Zbog svega, zbog onoga što ljudi govore o nama,
zbog onoga što misle o nama i jer su nas okrivili
iako smo nedužni.
Shvaćam.
Što da kažem? Moja supruga i ja…
Kako da to kažem? Mi smo obitelj kao i svaka druga.
Jako smo povezani.
Mi smo vrlo ujedinjena obitelj.
Nakon tog intervjua više nismo sumnjali.
Bili smo posve sigurni.
Njezin je plač bio djetinjast i smiješan.
Pretvarala se da plače. To nije čak ni djetinjasto.
Nije pustila ni suzu.
„Bili smo obitelj.”
Pa što? I ja imam obitelj.
Mnoge obitelji sjede za istim stolom,
pa jednog lijepog dana netko nekoga izbode.
Još je nešto privuklo pozornost
onih koji su gledali taj intervju.
Kad god bi Alexandre htio govoriti,
pomajka bi ga prekinula
prije nego što bi završio rečenicu.
Ne znaju tko smo. Mislim…
Znaju nas kroz ono što vide u medijima, a to je uglavnom…
Izmišljena je većina onoga što govore o nama. Nitko…
Nitko ne poznaje našu obitelj. Nitko ne zna tko smo zaista.
Nakon intervjua u Fantásticu mnogi su brže-bolje zaključili
da je Jatobá glavna u toj vezi.
No nakon detaljnije procjene ta teza pada u vodu.
Ona je zlostavljana.
Više govori, nervoznija je i tjeskobnija. Ona nije glavna.
Još jedan važan detalj u životu Anne Caroline Jatobá
jest da se očito borila s depresijom.
Postporođajna depresija.
Patila je od teške depresije. Njezin je sin imao jedanaest mjeseci.
Taj nered predstavlja njezino mentalno stanje.
Njezin stan preslika je njezina uma.
Ona nije bila dobro.
Patila je.
Tko kaže da je bila sretna?
Držali su se za ruke u supermarketu? Pa što? Bila je izolirana od prijatelja.
Nikad se nije družila s prijateljima, nitko je nije zvao.
Nismo našli nijednu njezinu prijateljicu.
Razmotrimo hipotezu da je riječ o normalnom paru
koji nije nasilan ni okrutan.
U jednom je trenutku jedno od njih izgubilo živce i napalo dijete.
Pretpostavimo na trenutak da ga nisu napali s namjerom da ga ubiju,
ali da je to na kraju bila posljedica.
Ovdje se ne radi samo o počinjenim pogreškama,
nego i o zloj osobi koja je počinila zločin i pokušala to prikriti.
Ne znam što se zapravo dogodilo.
Na mjestu zločina odmah sam primijetila tragove krvi.
Iz dva razloga. Najprije zbog njihove morfologije.
Također sam primijetila da su ih pokušali ukloniti, očistiti.
No bili su sasvim vidljivi.
Tragovi krvi protezali su se
od vrata do kauča.
Tragovi krvi pored ulaznih vrata
otkrili su putanju koja je upućivala na to
da su Isabellu nosili kad su došli.
Nije ušla sama.
Raspored kapljica odgovarao je koraku odrasle osobe.
Oblik kapljica u skladu je s očevom visinom.
Pretpostavimo da je Anna dala sve od sebe i nosila djevojčicu.
Tragovi krvi imali bi drukčiju morfologiju
koja odgovara nižoj osobi.
Ovdje pokraj kauča
bilo je još nekoliko tragova krvi
osim onih koje sam vidjela da se rasprostiru iz smjera vrata.
Slijedite li putanju tragova krvi,
doći ćete ravno u spavaću sobu gdje su ostala djeca inače spavala.
Krevet i plahte bili su neuredni.
I ovdje je bilo kapljica krvi.
Posljednja krvna mrlja koju smo našli u stanu
bila je na prozorskoj dasci.
Sudoper je bio pun prljavog posuđa,
ali primijetio sam škare.
Pomislio sam da su tim predmetom
možda prerezali sigurnosnu mrežu.
U škarama smo pronašli
komadić sigurnosne mreže.
Njezin krevet bio je pun igračaka.
Osim toga, krevet je bio napravljen i netaknut.
A povrh svega,
na krevetu je bio Isabellin crtež.
Stoga je nemoguće da ju je otac polegao na taj krevet.
Ta me tvrdnja jako mučila.
Zašto je otac lagao?
FORENZIČARI
Optuženi su dobili poziv na sud
i pozvani su da sudjeluju u rekonstrukciji scene zločina
koja se održala u nedjeljno jutro 27. travnja 2008.
Forenzički tim htio je do najsitnijeg detalja rekonstruirati
inačicu događaja za koju su optuženi smatrali da im ide u prilog.
No odbili su doći.
Rekli su da neće stvarati dokaze protiv sebe.
27. TRAVNJA 2008.
Načelnik policije službeno je zatražio da sudac Maurício
zabrani let letjelicama
u radijusu od dva kilometra.
No novinari su pronašli rješenje.
Unajmili su balkone okolnih stanova
i ondje smjestili svoje reportere i komentatore
s moćnim kamerama kako bi snimili rekonstrukciju.
Već gotovo tri sata tim od deset stručnjaka
nalazi se u zgradi u kojoj se 29. ožujka dogodio zločin.
Rekonstrukcijom smo ustanovili vremenski raspored događaja.
Odredili smo vremenski slijed,
što je bilo iznimno važno.
Provjerili smo sve informacije koje od početka istrage
pa do tog trenutka nisu bile provjerene.
Na primjer, auto je imao GPS uređaj.
Uspjeli smo točno odrediti trenutak gašenja auta.
Sve se dogodilo te noći nakon 23.36 h.
Otišli su gore. Ušli su u stan.
Sve se dogodilo u roku od 15 minuta.
U 23.49 h
vratar je začuo zvuk sličan sudaru automobila.
Odmah je izašao i nazvao upravitelja zgrade.
Upravitelj je nazvao policiju, očajan.
Operater je primio poziv u točno 23.50 h.
Imamo snimku razgovora upravitelja s operaterom.
U zgradi je provalnik! Bacio je dijete odande!
Pomoću te snimke uspjeli smo odrediti točan trenutak
u kojem je optuženik došao provjeriti tijelo.
To je bilo u 23 sata, 50 minuta i nekoliko sekundi.
To znači da je minutu nakon što je Isabella bačena
optuženik bio uz njezino tijelo.
Cijelo to vrijeme Anna je u stanu obavljala pozive.
Anna je prvo nazvala svoga oca.
Poziv je trajao nekoliko sekundi.
Nakon još šest sekundi nazvala je svekra.
I taj je razgovor bio brz.
Dok je bila na telefonu, Isabella je već bila dolje.
Razgovarala je s ocem pa sa svekrom
u isto vrijeme kad je g. Lucio razgovarao s policijom.
Ona je bila gore, na telefonu.
Da je postojala treća osoba, ona bi bila s njima.
Rekli su da su se vratili u auto.
Djevojčica je spavala,
pa su se vratili u auto po ostalu djecu.
Tek kad su ušli u stan, shvatili su da je Isabella nestala.
Prema izjavi optuženika,
u prizemlje je došao nakon ponoći.
Rekonstrukcija je bila ključna za određivanje vremenskog slijeda.
Nije moguće.
Alexandre Nardoni i Anna Carolina Jatobá u lisičinama su.
U srijedu je naložen uhidbeni nalog.
Sada je 22.33 h
i par će odvesti u IX. policijsku postaju.
Eno Alexandrea Nardonija.
Sjedi na stražnjem sjedalu auta.
Eno Alexandrea. Odvoze ga u ovom autu.
Annu Carolinu Jatobá odvode u autu Specijalne policije.
Dobili smo naredbu da odemo u zgradu.
Uhitili smo ih, a mnoštvo je pljeskalo.
Morali smo im biti pratnja da ih ne linčuju.
Njihov dolazak u postaju također je bio kaotičan.
Osim brojnih novinara,
htjelo ih je vidjeti i mnoštvo promatrača.
Kroz stražnji ulaz.
O sučevoj odluci
mediji su odmah bili obaviješteni.
Policajci koji su uhitili par
uklonili su zatamnjenje sa stražnjih stakala auta
u kojemu su prevozili zatvorenike.
Sve je bilo namjerno, naravno.
Policajci su novinarima i snimateljima čak rekli:
„Imamo mali dar za vas.”
Povrh svega,
nakon što su stigli do policijske postaje, morali su čekati u autu
sa širom otvorenim vratima, pa su ih svi mogli fotografirati.
Kao da su lovački trofeji
koje je policija izložila.
Snimam.
-Gospodine! -Reci nešto, kvragu!
Prestani. Dosta.
Oprostite!
Oprezno!
Policija ne može spriječiti novinare.
Iskreno, nije bilo potrebno žuriti se.
Bili su uhićeni i na sigurnom.
Bili smo ondje da ih zaštitimo.
Nisam se htio žuriti samo zbog novinara.
Ako su ih snimali, to je njihova stvar.
PAR SE PREDAO PRED BIJESNOM GOMILOM
SUDAC JE PRIHVATIO OPTUŽNICU I IZDAO NALOG ZA UHIĆENJE OKO 18 H
Novinari su tražili ekskluzivu.
Katkad, u žaru trenutka,
u žurbi da objave priču i prvi dobiju informacije,
možda su slučajno od situacije napravili spektakl.
Je li to eksploatacija?
Ne mogu reći je li to eksploatacija.
Znam samo da je to slučaj koji je dirnuo cijelu zemlju.
Društvo kao da je zbog tog slučaja doživjelo katarzu.
Ovaj slučaj bez sumnje simbolizira složen odnos
između medija i kaznenog pravosuđa.
Seže daleko u prošlost.
Tijekom inkvizicije ljudi su se okupljali na trgovima
i gledali javna pogubljenja.
Ljudi su osjećali zadovoljštinu
vođeni percepcijom pravde, bez obzira na to tko je bio optužen
i koji su dokazi doveli do tih pogubljenja.
Ljudi kroz povijest pokazuju velik interes
za kazneno pravosuđe.
Taj se zločin dogodio u srednjoj klasi,
što uvelike utječe na javno mnijenje.
Dakle, na neki način, publika srednje klase,
a to je velika većina,
može se na ovaj ili onaj način zamisliti u istoj situaciji.
Vidim se u tom stanu.
Iz nekog razloga žudim za tim slučajem.
Želim znati više o njemu.
To je recept za visoku gledanost.
Neki su mediji prešli granicu.
Potpuno su zanemarili svoju odgovornost.
Kako su mogli provesti indirektno testiranje pomoću zvuka,
a da nisu zaista testirali te ljude?
Stvoriti priču pomoću detektora laži…
Ne slažem se s time.
KALIBRIRANJE
DRUGA PRIČA FANTÁSTICA
Zbog onoga što ljudi govore o nama,
onoga što misle o nama i jer su nas okrivili
iako smo nedužni.
LAŽ
Nisam producirao tu priču
i ne bih je producirao.
Ne slažem se s tim.
SUPER POP S LUCIANOM GIMENEZ
Francisco Cembranelli, puno vam hvala na ovom gostovanju.
Hvala, zadovoljstvo mi je.
Cembranellija su smatrali nacionalnim herojem.
-Kako ste? -Bok.
Kako da vas zovem? Francisco, Chico ili Cembranelli?
-Svi me zovu Cembranelli. -Cembranelli, je li?
Krenimo od početka.
Tužitelj Cembranelli postao je poznat nakon rada na slučajevima
koji su pokrenuli javnost.
Postali ste superzvijezda tijekom slučaja Nardoni.
Je li to utjecalo na vas?
Jesu li maltretirali vas, vašu obitelj, vašu djecu?
Što ste sve doživjeli?
Ljudi mi se obraćaju na ulici.
Ne znam kako se nositi s tim. Sramežljiv sam.
Nisam slavna osoba.
I dalje radim svoj stari posao na istom mjestu kao i uvijek.
Ali vidim da…
Da vam budem sasvim iskren, bio sam spreman osnovati porotu.
U 2008., tri mjeseca nakon tog događaja.
Govorio sam to novinarima koji bi me pitali:
„Što tužiteljstvu treba da sazove porotu?”
Odgovorio bih: „Ništa. Sudac samo treba dati nalog,
a mi ćemo sazvati porotu s prikupljenim dokazima
dovoljnim za osuđujuću presudu.”
Tužiteljstvo želi iskoristiti svu tu galamu.
Lakše će dobiti rezultat koji traži
dok galama utječe
na tempo suđenja i istrage.
Ljudi su nam uz pisma slali slike,
iskrene poruke.
Primijetila bih veličinu svega ovoga
kad bih primila dirljiva pisma
koja opisuju kako su ljudi protumačili i prihvatili ovu priču.
Neki su svoje kćeri zbog toga nazvali Isabella.
Uglavnom, ova su me pisma zaista dirnula.
Vidi.
„Ne poznaješ me. Ja sam Rosana, imam 47 godina
i majka sam troje djece.
Dana 29. ožujka 2008.
slučajno smo postale prijateljice.
Kad sam čula za Isabellinu tragediju,
zamislila sam da sam u tvojoj koži.
Nakon tog tužnog dana nekoliko noći nisam spavala
misleći o tebi i tvojoj slatkoj kćeri.
Mogu samo pokušati zamisliti tvoju bol,
ali svjesna sam da to nikad neću moći pojmiti.
Stalno sam razmišljala kako da ti pomognem,
pa sam 18. travnja,
na svoj i Isabellin rođendan,
napravila prosvjedni znak protiv nekažnjivosti.
Otad sam bila na nekoliko prosvjeda, uključujući onaj na dan suđenja.
Stajala sam pred sudnicom dok im nisu izrekli kaznu.”
ISABELLA ZAUVIJEK
Bili smo tjeskobni do samoga kraja, znate?
Jer svaki dan, svaki tjedan, svaki mjesec saznali bismo nešto novo.
Htjeli smo znati kako napreduje istraga.
Patili smo pune dvije godine.
Ta noć uoči suđenja
bila mi je najgora noć u životu.
Vrijeme je stalo, dan nikako da dođe.
22. OŽUJKA 2010.
Danas započinje suđenje Alexandreu Nardoniju i Anni Carolini Jatobá.
Optuženi su za Isabellinu smrt u ožujku 2008.
Tek je nekoliko puta u povijesti Brazila neko suđenje izazvalo toliko pozornosti
kao suđenje paru Nardoni.
Ovo suđenje naširoko se emitira i izaziva veliko uzbuđenje.
Suđenje je bila ludnica.
Gomila ljudi bila je ispred sudnice.
Bojala sam se te gomile.
Ondje je bilo mnoštvo ljudi, mnoštvo novinarskih ekipa.
Nisam htjela proći između svih tih ljudi.
Razmišljala sam: „Što ja radim ovdje?”
BRAČNI PAR NARDONI PROMIJENIO ODVJETNIKA UOČI SUĐENJA
Najvažnije je povjerenje između odvjetnika i klijenta.
U slučajevima kaznenih djela protiv života kao što je ovaj
klijenti trebaju iznimnog stručnjaka,
a Roberto Podval ima mnogo iskustva.
On je jedan od najboljih odvjetnika u zemlji,
pa su se osjećali sigurno.
Četrdesetčetverogodišnji Roberto Podval i 49-godišnji Francisco Cembranelli
diplomirali su na istom sveučilištu u São Paulu
i na vrhuncu su karijere.
Podval je radio na kontroverznim slučajevima
i pobijedio u 13 od 15 slučajeva prije Isabellinog.
To je očito bio izgubljen slučaj.
No trebam li ga ne prihvatiti
zbog zabrinutosti da ću ga izgubiti?
Nepravedno su ih optužili.
Imaju se pravo braniti.
Prije ulaska u sudnicu
odvjetnika Roberta Podvala izviždala je gomila
koja je čekala suđenje.
Podval je ispred suda fizički napadnut.
To je suludo. Odvjetnik ne brani zločin.
Nažalost, ljudi su ispred suda navijali za osuđujuću presudu.
Njihove su stavove poticali svakodnevni medijski izvještaji.
Slučaj je stalno bio u vijestima.
Ovaj studentica prava ponijela je vodu i hranu.
Probudila se rano da bi bila prva u redu.
André, odakle si došao?
Iz Ponte Nove, 800 km odavde.
Sjeverno od Minas Geraisa.
Moraju u zatvor. Ubojice su.
Krivi su.
Krivi su dok se ne dokaže suprotno.
Nema dokaza o trećoj osobi na mjestu zločina. Krivi su.
Moraju u zatvor. Čudovišta su.
Sigurna sam da su krivi.
Društvo ih osuđuje.
Zatim, tu su porotnici, laici
koji zastupaju društvo tako što donose presudu.
Kad su ti pojedinci došli na sud kako bi donijeli presudu,
teško je zamisliti da su bili nepristrani.
SUDBENA VLAST ŽUPANIJSKI SUD
Biti dio porote u slučaju Nardoni,
to je kao zgoditak na lutriji.
Prvo se moraš registrirati kao član porote na tom sudu.
Ako imaš sreće da uđeš u predodabir,
samo si jedan od 25 potencijalnih porotnika.
Od tih 25 porotnika izabrat će samo sedmero.
SUDAC
Tužitelj Cembranelli
pogledao je porotu na čijim je leđima bio golem teret,
golem teret javnog mnijenja, i rekao:
„Vi ste odgovorni za rezultat suđenja
i vi ćete odgovarati pred društvom.”
Bi li to rekao netko tko traži pravdu?
Obrana je zatražila da Vrhovni sud raspusti porotu
zbog neobjektivnosti porotnika
nastalom zbog javnih nemira tijekom suđenja.
Nepristrano suđenje moguće je održati jedino na Marsu.
Svi su u Brazilu znali za to. Naravno da je to utjecalo na porotu.
Došla sam onamo, čekala,
a onda sam bila prva koja je dala iskaz.
Odabrao sam četiri svjedoka.
Prva je bila Isabellina mama Ana Carolina.
Ona je mogla opisati prošlost te obitelji.
Mogla je govoriti o vezi sa svojom kćeri,
bivšim mužem,
pomajkom.
Mogla je opisati svoj odnos s Alexandreom dok su bili u braku,
kako je bilo nakon razvoda, pa čak i onda kad se zločin dogodio.
Bio je to važan i emotivan iskaz.
Kad sam ušla u sudnicu da dam svoj iskaz,
sjećam se da sam bila okrenuta prema sucu,
a par je sjedio s moje desne strane.
Nisam ih pogledala u oči.
Nisam ih htjela gledati.
Pokušala sam se usredotočiti na ono što sam morala učiniti.
Pokušala sam ne mariti što su ondje.
Ovog je ponedjeljka novinar Sandro Barbosa
gledao iskaz Isabelline majke
Ane Caroline de Oliveira.
Sandro, što je bio najdirljiviji dio
izjave Ane Caroline?
Kad god bi se sjetila svoje kćeri,
kad su je ispitivali o vezi s kćerkom,
postala bi emotivna.
U jednom je trenutku govorila o tome kako je njezina kći
htjela naučiti čitati i pisati.
Onda je počela plakati dok se prisjećala svoje kćeri.
ISABELLIN NAJVEĆI SAN BIO JE DA NAUČI ČITATI. UČILA JE ČITATI I PISATI U ŠKOLI…
(U TOM JE TRENUTKU SVJEDOKINJA OPET ZAPLAKALA)
Dala sam svoj iskaz.
Govorila sam satima
o svojim sjećanjima,
o toj toplini, o svim tim emocijama.
Nakon iskaza sudac je dužan pitati
slažu li se stranke da otpuste svjedokinju.
Svjedokinja se može udaljiti iz sudnice,
ali ne može se otpustiti dok se sve stranke ne slože s tim.
Sudac je pitao može li je otpustiti.
Složio sam se s tim.
Obrana se nije složila.
Sučeljavanjem se proturječi tvrdnjama
optuženih i majke.
To zaista želim učiniti.
Učinio sam to za svaki slučaj.
Nisam htio da majka gleda suđenje.
Tada su me zbog toga jako maltretirali.
Pripremila sam se za tu situaciju, za suđenje.
Bila sam spremna ponovno suočiti se s tim problemima.
No nisam bila spremna na izolaciju.
Sudac Maurício Fossen potvrdio je da Isabellina majka mora ostati
dok posljednjeg iskaza.
Zbog zahtjeva obrane da se majka izolira
morala je ondje ostati danima.
Svjedoci moraju biti izolirani.
Bila je potresena, pa je situacija bila vrlo osjetljiva.
Ubili su moju unuku.
Ubijaju je svaki dan, a sad žele ubiti moju kćer.
Ona treba podršku obitelji.
Ona sad treba barem podršku obitelji.
Tu smo za nju,
ali uskratili su joj pravo na patnju, vrištanje.
Htjeli su da bude što dalje od porote.
Jako je patila sama u toj prostoriji,
bez mene, bez svoga oca.
Nije imala nikoga tko bi je utješio,
podržao.
Čak ni oni koji su joj donosili hranu nisu smjeli razgovarati s njom.
Svjedoke izoliraju od porotnika.
Nije smjela napustiti sud i otići u hotel.
Sve se događalo unutra.
Izašli bismo iz sudnice u hodnik,
a na drugoj strani hodnika bila je prostorija
prenamijenjena u spavaonicu.
Morala je provesti nekoliko noći na sudu.
Njezina je soba dijelila zid s našom sobom.
Nikad je nisam vidio,
ali nekoliko smo je puta čuli kako plače.
Bila je vrlo emotivna zbog svoje kćeri.
To mi se urezalo u pamćenje.
Morala sam ondje provesti četiri dana,
sama u sobi.
Nisam to više mogla podnijeti.
Ipak je to bilo suđenje za moju kćer.
Rasplitala se priča mog života, a nisam tomu smjela svjedočiti.
U određenom je trenutku iz nekog razloga odustao
i pristao na otpust Ane Caroline.
Na kraju nije ni gledala suđenje.
Bila je tako iscrpljena da je odlučila otići kući.
Nisam više mogla biti ondje.
Bilo mi je jako teško
ne razgovarati ni s kim.
Ondje se nešto događalo, a ja nisam smjela za to znati
i ni s kim razgovarati.
Zatočio me ondje u trenutku kad mi je bilo najteže.
Ta majka nije smjela gledati
suđenje za ubojstvo svoje kćeri.
To je teško.
Nisu joj dopustili da sudjeluje
u nečemu što joj je možda moglo pomoći da zacijeli
i shvati što se dogodilo.
Da sam ja bio odvjetnik bračnog para Nardoni,
pokušao bih pobiti svaki dokaz.
Pokušao bih opovrgnuti svaki dokaz
analizirajući svaki pojedinačno.
Podval je sjajan odvjetnik.
Iznimno ga poštujem,
ali njegova obrana nije bila najbolja.
Ipak je to bio težak zadatak.
Sigurno bi dobili osuđujuću presudu, znate?
Mislim da je obrana loše postupila po pitanju nekih detalja
u forenzičkom izvješću.
Obrana je otežana? Zašto?
Ne mogu i neću tvrditi da je obrana otežana.
Međutim, mogu reći da smo se od samog početka
susreli s brojim izazovima.
Za slučaj Nardoni čuo sam odmah
jer su odvjetnici bračnog para htjeli da se pridružim njihovom timu.
Ali rekao sam Aleksandreovom ocu da štedi novac jer mu je sin kriv
i osudit će ga.
Iako se nisam slagao s mnogo detalja iz izvješća.
IZVJEŠĆE: UBOJSTVO ŽRTVA: ISABELLA NARDONI
PODNOSITELJ: RENATA PONTES
Policija, forenzičari, Ministarstvo pravosuđa…
Nitko nije imao neosporiv, čvrst dokaz.
Dokaz koji nitko ne može pobiti.
I što su učinili?
UPRAVA ZA JAVNI RED I SIGURNOST
Napravili su kratki 3D videozapis
u kojem su prikazali kako se navodno odvio zločin.
Pokušali su opisati što se dogodilo te noći.
To je bio njihov nepobitni dokaz.
No to je ništa.
To je bilo nečije djelo.
MJESTO IMOBILIZACIJE ŽRTVE
Taj je videozapis prikazivao ono što su ljudi mislili.
No suđenje je kompleksnije od toga.
Animaciju su napravili
na temelju dokaza pronađenih na mjestu zločina
i rekonstrukcije kojoj su odbili prisustvovati.
Imali smo dovoljno elemenata da odredimo vremenski slijed.
Je li to istina? To je forenzička istina.
Potrudili su se, sastavili izvješće i rekonstruirali zločin
na temelju analize tragova.
To često vidim u policijskim izvješćima.
Ja to nazivam „šerlokizmom”.
Stručnjaci misle da sve moraju objasniti.
Ako se ne varam, pronašli su trinaest krvnih mrlja ili kapljica.
Zato su smislili priču. „Otišla je odavde do tamo
pa u sobu svojeg brata i sestre.”
Tužiteljstvo treba predstaviti detaljnu priču.
Poput kratkog filma sa strukturom, događajima…
Tako porotnici vjeruju da tužiteljstvo sve zna.
No to u ovom slučaju nije istina.
Ne znamo sve.
Na vratima žrtvine spavaće sobe
bila je mrlja krvi u obliku dječje ruke.
Odvjetnici su pitali:
„Zašto u vašem videozapisu dijete ne dira vrata?”
Forenzičari su odgovorili: „Jer to ne odgovara vremenskom slijedu.”
Zato sam pitao:
„Koje su još elemente forenzičari našli
koji nisu odgovarali vremenskom slijedu iz videozapisa?”
Jesu li neke činjenice pomalo netočne?
Naravno.
Na primjer, trenutak kad je navodno namjerno snažno udarila Isabellu u glavu.
Nije se tako dogodilo.
Isabella je bila ondje.
Imala je ranu na glavi, kao što je prikazano na slici.
Iz te je rane krvarila u autu.
Nanijeli su reagens u autu koji je pokazao krv.
To je reagens koji nam omogućava
da vidimo krvnu mrlju čak i nakon čišćenja.
Upotrijebila sam reagens da je vidim.
Pretpostavila sam da ih ima još
i bilo ih je.
Potvrdila sam i da je to ljudska krv.
KRV (POTVRĐEN GENETSKI PROFIL ŽRTVE)
Tvrdili su da je došlo do napada i provjerili ima li krvi u autu.
Ispostavilo se
da nisu mogli potvrditi da je krv iz auta Isabellina.
Proveli su DNK testiranje.
Rezultat je bio nejasan, ali pokazao je prisutnost muške krvi.
Što se utvrdilo pomoću te mrlje?
Da je napadnuta? Ne!
To nije njezina krv.
Nismo mogli utvrditi da je krv pripadala Isabelli
jer je bila pomiješana s genetskim profilom drugog člana obitelji,
jednog od dječaka.
Bila je pomiješana.
S obzirom na lokaciju na autosjedalici, vjerojatno je riječ o bebinoj krvi.
Pokušavali su sve povezati.
„Omotao joj je glavu platnenom pelenom.”
Gdje je dokaz?
„Našli smo krvavu platnenu pelenu.”
„Jeste li testirali DNK?” „Ne.” Dakle, to nije dokaz.
NAKON TOGA ANNA JATOBÁ STIŠĆE ŽRTVIN VRAT.
A tu je i gušenje. Ozljede na žrtvinom vratu stvarne su.
Mrtvozornici su pronašli tragove noktiju.
LEZIJE KARAKTERISTIČNE ZA ASFIKSIJU STRANGULACIJOM.
Ne mogu dokazati da je ona gušila djevojčicu.
Uočili smo jasne znakove gušenja.
Međutim, u ovom slučaju bilo bi iznimno teško utvrditi
čija je ruka
uzrokovala te tragove.
Ako namjeravate osuditi dvoje ljudi
za smrt djeteta,
morate znati tko je što učinio.
Tko ju je bacio, ubio, udario?
Tko je što učinio?
Gdje su dokazi?
Nema ih.
Najlakše je povjerovati u klasičnu priču
o zloj maćehi
koja je u dosluhu s Alexandreom,
kao da je sve to jedan film strave u kojem se dijete zateklo.
Pitao sam forenzičarku:
„Zašto ste u videozapisu prikazali da pomajka
steže žrtvin vrat, guši je
ako liječnik kaže da se to ne može potvrditi?”
To je jednostavno bilo zapažanje.
Alexandre Nardoni grize nokte sve do korijena.
S druge strane, Anna je imala nokte normalne dužine
kojima je mogla ostaviti tragove.
Naravno da su neki sumnjali. Ukazali su na svaku pogrešku,
ali svaka istraga na svijetu ima mane.
Zatim sam rekao poroti:
„Ovo je izvještaj Instituta za forenzičku medicinu São Paula,
jednog od najuvaženijih u zemlji te Kliničkog bolničkog centra.
Ali g. Podval,
nije pohađao medicinski fakultet.
Nitko u njegovom timu ne razumije forenzičnu medicinu,
ali kažu da je ovo laž.
Komu biste radije vjerovali?”
Neki roditelji misle da je u redu udarati djecu.
Recimo da jedan od tih roditelja ošamari svoje dijete, dijete padne,
udari glavom u rub nečega i umre.
Uzimajući u obzir ovu hipotezu,
recimo da je ovaj otac pomislio:
„Majku ti! Što da sad radim?”
Zatim je pokušao lažirati nesreću.
Odjednom mu mozak prestane raditi,
ne može kritički razmišljati,
ne može razmišljati o posljedicama,
pa djeluje instinktivno, agresivno.
Za to postoji francuski izraz.
Folie à deux.
Ludilo udvoje.
Vrlo je karakteristično za bračni par Nardoni i druge.
Dakle, oni nisu psihopati. Ne odgovaraju tom profilu.
Ljudi su mnogo više od zločina koji počine.
Stvar je u tome što možemo dokazati
da su oboje jednako sudjelovali.
Jednako su odgovorni za njezinu smrt.
Bez obzira na to kako izokrenuli priču,
ovaj bračni par bio je na mjestu zločina u trenutku pada.
Kako god na to gledali,
u trenutku pada nisu bili nigdje drugdje.
Danas je peti i posljednji dan suđenja bez predviđenog završetka.
Gledali smo bitku između obrane i tužiteljstva.
Porota će se okupiti u tajnoj sobi sa sucem, tužiteljem i odvjetnicima.
Mnoštvo koje je čekalo ispred suda
i čekalo izricanje presude preko zvučnika
ne bi dobro podnijelo oslobađajuću presudu.
Sudac je
imao petlje
postaviti nekoliko zvučnika na ulicu
samo da naglas pročita presudu.
To je u najmanju ruku bilo agresivno i neprijateljski prema tim ljudima.
On je sudac!
Očekujemo da ćemo odluku porote
čuti kroz zvučnike,
tako da mnoštvo koje stoji ovdje ispred zgrade suda
može čuti presudu u stvarnom vremenu
dok je sudac Maurício Fossen čita u sudnici.
Bi li mediji pročitali moju rečenicu ili objavili svoju inačicu?
Svatko bi mogao smisliti drukčiju verziju onoga što sam rekao.
Sve je to uzeto u obzir.
Nevjerojatno je kako ljudi odbijaju otići.
Ljudi su bili emocionalno uključeni u sve to.
Cijeli Brazil i ja čekali smo tu odluku.
Tijekom tih posljednjih trenutaka
bila sam sa suprugom.
Držala sam ga za ruku, držali smo se za ruke
dok smo čekali presudu.
Tišina nam je parala živce.
Kad je sudac Fossen objavio da su proglašeni krivima,
ne znam kako nisam slomila suprugovu ruku.
Ovime ih osuđujem na sljedeće:
Alexandre Alves Nardoni
osuđen je na 31 godinu, mjesec i deset dana zatvora
za ubojstvo osobe mlađe od 14 godina s tri otežavajuća čimbenika
dodatno pogoršana činjenicom da je žrtva bila potomak
te još osam mjeseci zatvora zbog prikrivanja dokaza.
Tuženicu Annu Carolinu Troxta Peixoto Jatobá osuđujem
na 26 godina i osam mjeseci zatvora
za ubojstvo osobe mlađe od 14 godina s tri otežavajuća čimbenika…
Plakala sam i plakala.
To je bila
pravda koju sam toliko dugo čekala.
Presuda suca Maurícija Fossena na sudu u Santani
donijela je olakšanje i spokoj
bijesnom stanovništvu
žednom i gladnom pravde.
Gledala sam presudu na TV-u.
Emitirali su je uživo.
Bilo je kao finale Svjetskog prvenstva.
Isabella!
Ne, to nije bio trenutak za slavlje.
Samo sam htio da pravda bude zadovoljena i bila je.
Kazna od 31 godinu za njega
i 26 za nju zadovoljila je one koji su gledali suđenje.
To svim Brazilcima ulijeva nadu i povjerenje u naš pravosudni sustav.
Najmanje što su mogli učiniti za majku.
Divno! Duša mi je mirna.
Pravda!
Ubojice!
Dok je mnoštvo vrištalo,
tužna tišina u sudnici bila je zaglušujuća.
Atmosfera je bila teška.
Bilo je teško disati. Tko je ovdje zapravo pobijedio?
Nitko nije slavio. Nitko.
Nitko se nije smiješio. Čak ni iznutra.
Kazna im je izrečena prije dvije godine.
Vjerujete li da žalba može poništiti presudu?
Teško je vjerovati u bilo što u ovoj zemlji, ali i dalje ću vjerovati.
Imamo bračni par koji ima troje djece,
dvoje iz svog braka i jedno očevo.
Vode miran život.
Postoje videozapisi kako šeću parkovima i slično.
Onda jednog dana dođu kući, odu gore,
posvađaju se, udare jedno dijete,
škarama izrežu rupu na sigurnosnoj mreži
i bace svoju kćer kroz prozor.
To se smatralo sasvim uvjerljivom pričom.
Osudili su njega na više od 30 godina zatvora,
a nju na 26,
ali ne mogu utvrditi tko je što učinio.
Sasvim sam siguran
da se priča koju smo čuli nije dogodila.
Nema sumnje u to.
Reći ću ovo danas, a vi me možete prozvati za koju godinu.
To je bilo prvo i jedino suđenje za slučaj Isabelle Nardoni.
Neće biti drugog suđenja.
ALEXANDRE NARDONI I ANNA CAROLINA JATOBÁ U ZATVORU SU OD 2008.
PORIČU DA SU KRIVI.
Ako su do sada lagali,
ne možemo se ne zapitati je li taj bračni par
imao nekakav dogovor
koji im je omogućilo
da izdrže uhićenje i posljedični utjecaj na cijelu obitelj
dok i dalje tvrde da nisu počinili taj zločin.
Mislim da su ljudi očekivali da će nakon nekog vremena
ili otac ili pomajka
priznati i objasniti što se zapravo dogodilo.
Oni žele
što kraću kaznu.
Mladi su par.
Imat će svoj život kad izađu.
Što će s njim biti?
Kad izađe, pogledat će se u zrcalo i pitati: „Jesam li ubojica?
Jesam li ubio svoju kćer?”
Kako može pogledati sina u oči i reći: „Tvoj je tata ubio tvoju sestru”?
Možda bi najmanje dramatično bilo
smatrati se žrtvom
goleme tragedije i pravosudne pogreške.
Kao da plaćaš za nešto što nisi učinio.
Onda si daš snagu da kreneš naprijed
i ne osvrćeš se.
Ako su krivi, kao što to presuda pokazuje,
razumljivo je da se suzdržavaju od priznanja
jer bi priznanje značilo gubitak i to malo suosjećanja što dobivaju,
to malo sumnje da su možda žrtve nepravde.
Oboje su krivi, čak i ako je njihov zločin šutnja.
Malo je vjerojatno da se takav zločin dogodio bez njihova dosluha.
Cijela priča ukazuje na to da su sudionici.
Nikad u povijesti kriminologije nisam čuo
za par koji je osuđen i u zatvoru više od deset godina,
a tvrdi da je nedužan i još je zajedno.
Očito je da su i on i ona
mogli biti oslobođeni da su se okrenuli jedno protiv drugoga.
Ostaje jedno pitanje.
Bi li pomajka prihvatila da plati za nešto što nije učinila?
Srela sam Jatobu, Anninog oca,
u sudnici.
Srela sam ga u hodniku i rekla:
„G. Jatobá, recite joj da prizna.
Recite joj da prizna.”
Rekao je: „Gđo Rosa, rekao sam joj,
ali ne dopuštaju joj.
Ne dopuštaju joj.”
Rekao mi je. Čula sam to ovim uhom.
Financijsko zlostavljanje u braku ovdje je važan aspekt.
Rijetko se za to čuje, ali postoji.
Odluke žene podliježu financijskoj kontroli
u toj mjeri da mora tražiti novac čak i za kupnju higijenskih uložaka.
Za svaku je ženu ponižavajuće kad nema neovisnost za takve stvari.
Bez financijske potpore
ne bi imala sredstva za privatnog odvjetnika
ili za skrb o svojoj djeci.
Odluka da ostanu zajedno uključuje više čimbenika.
Nitko nije toliko naivan da misli da nakon 14 g.
žive u romantičnoj idili.
U LIPNJU 2023. ANNA CAROLINA JATOBÁ PUŠTENA JE NA UVJETNU SLOBODU.
ALEXANDRE JOŠ SLUŽI KAZNU U KAZNIONICI POLUOTVORENOG TIPA,
A 2019. ODOBRENI SU MU POVREMENI IZLASCI.
I tako, nakon
Isabelline smrti i suđenja
zaista sam trebala nov početak.
Zahvaljujem Bogu na tome što sam upoznala svog sadašnjeg supruga
koji je fantastičan čovjek.
Prihvatio je moju priču.
Ušao je u vezu sa mnom znajući da neće biti lako.
S njim sam ponovno sagradila život.
S njim sam
još jednom osjetila radost majčinstva.
To mi je bio san.
Oduvijek sam htjela opet postati majka.
To mi je bio cilj koji sam uspjela ostvariti.
Bila je to emotivno teška trudnoća.
Čim sam ostala trudna,
počela sam se svega prisjećati.
Trudnoća s Marijom Fernandom bila je malo lakša
nakon što sam rodila Miguela.
Danas nisam
jedna od onih majki
koja pretjerano štiti svoju djecu.
Ne opterećujem ih time
da su brat i sestra
nekoga tko je toliko propatio.
Dugo sam odlazila u krevet
s mišlju: „Želim
da se opet sretnemo, u ovom ili nekom drugom svijetu.
Ispunila sam ti svoje obećanje.
Sad je vrijeme za nov početak.”
OBITELJI NARDONI I JATOBÁ ODBILE SU DATI INTERVJU ZA OVAJ DOKUMENTARAC.
PREMA KNJIGAMA ILANE CASOY I ROGÉRIA PAGNANA
Prijevod titlova: Tina Vlakančić