Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Però hauria d'anar amb skate així.
Sempre em fa molta por quan el terra no està llis.
Ja, en canvi a l'skate park el terra és súper llis.
Ja, però allà sempre està ple de tios
ocupant tot l'espai.
- I també patinets. - Patinets?
Són el pitjor.
Tios en patinet, és igual, hi ha tios per tot arreu.
Però per això…
Hi hauria d'haver un skate park gai.
Construïm-ne un!
A Canadà vaig sortir primer com hetero,
perquè tenia el cabell llarg, quan em vaig tallar el cabell
de cop era lesbiana.
De cop tinc el cabell llarg una altra vegada, sóc hetero llavors...
No he deixat... estem jutjant a la gent pels seus pentinats?
De veritat. De fet, quan em vaig tallar el cabell, no parava de lligar.
Es que era molt fort.
Em veuen com una persona índia,
no em veuen com una persona
que donen per fet que la meva sexualitat és hetero,
perquè la gent queer, gai lesbiana no existeix a l’Índia,
que és el que pensa molta gent, quan no és veritat.
De fet, l’Índia ha sigut colonitzada, ha sigut destruïda
per la colonització de la gent blanca, oprimida de totes les maneres.
En tot tema relacionat amb la sexualitat a l’Índia
i l’Índia era un lloc molt queer,
molt gai, molt lesbiana abans de tot això.
La femfòbia és molt forta.
No sé, és com un odi cap a les dones.
Sent una persona lesbiana,
no entenc com, vull dir, poden tenir femfòbia.
Com pots odiar les dones per ser dones
de la manera que volen ser, i després ficar-te al llit amb dones?
No entenc, però bé, és una cosa que no...
Ja no. No me’n penedeixo tant.
Quan era jove volia…
rebutjar la meva part femenina, saps?
Ara, doncs, si no els hi agrada que sigui femenina, a la merda, saps?
Que tampoc són coses que em preocupin ara mateix.
- Muse? - Si, és una agència de Nova York.
Uau, t’han contactat?
O sigui, volen que faci càsting demà.
- Uau. - Ja veus.
La de Nova York és online,
però ho faig des de l’ordinador de Francina
perquè volen que estigui allà,
perquè diuen que casa meva està mal il·luminada.
A veure.
- A veure, tenen raó. - Sí, tenen raó.
O sigui les dues són online? O una vas a Francina i…
Una és física. Per la de Londres ells estan demà a Francina.
Val.
De fet, ni tan sols he mirat aquelles agències,
estaria bé saber quines són, perquè no sé quines són.
Ja veus, que bé, bebè.
Quan era més petita va ser molt contradictori per mi
pensar que m’agradaven les dones sent musulmana.
És que, de fet, era més per l’islam i la meva cultura,
més que pel que dirà la meva família, no?
I sí que, o sigui, de petita sempre vaig créixer
amb lo típic de la festa del xai, la fi del Ramadà,
el naixement del profeta, no? Coses així.
I és com que tot això m’agrada.
És com estar en família, la felicitat d’haver passat un mes junts,
així tan íntims, saps? Quedar tota la família per menjar.
Totes aquestes coses m’agraden,
però jo crec que l’islam
i com en qualsevol religió i casi qualsevol pràctica,
ha sigut molt modificat pels homes i ha sigut molt modificat...
sí, pels homes cis, saps?
Llavors com un llibre que va ser interpretat
per un home em pot representar?
Aquesta és la relació que jo tinc ara amb l’islam.
La religió en la seva puresa, per mi només és pau.
O sigui, és un llibre de consells, igual que la Bíblia i la Torà
i un llibre de budisme, o sigui, no és, no beuràs, no mataràs, no...
o sigui si la policia et por multar per matar,
per què l’islam no et pot "condemnar" per matar?
Però jo es que al final no crec
que tot es basi en ser bo o ser dolent,
sinó en una guia, és un llibre de consells
per poder actuar correctament en aquesta vida.
Per això jo no considero que el fet de fumar-me un porro sigui “haram”
que beure alcohol sigui “haram”,
o sigui, és "haram" perquè li estàs fent mal al teu cos,
però no és “haram” perquè l’alcohol sigui “haram”, saps?
Llavors tampoc considero que estigui malament
que una persona amb cony es mengi un altre cony
i una persona amb penis es mengi un altre penis, saps?
Perquè, al final, mentre jo no li estigui fent mal a ningú,
ni a mi mateixa o mateixi o mateix o el que vulguis dir, saps?
I podria punxar jo...
Espera’t, fora de conya,
o sigui, quan estaven les festes del barri de Poble Sec,
vaig pensar: "vull punxar a les festes del meu barri
i vull punxar a Os de Balaguer".
- Val. - Però ho veig molt factible.
Sí que ho seria.
Perquè tampoc crec que tinguin molta oferta de gent que digui:
“Vull punxar a Os de Balaguer”.
No, a part, es veurà com: “Oh, que exòtic”, saps?
Tampoc saben que sóc la teva nòvia al poble.
Bé, els teus amics sí.
Però diran: "la negreta qui és? La cosina de la Gina?"
No, saben que no som cosines.
Ah, bé, sabran que som... o sigui que pensaran que som amigues.
No ho sé.
Em faria molta gràcia.
No sé quines connexions poden fer
amb la no quantitat de negres que hi ha al poble.
Doncs, amiga o nòvia.
O sigui, tu. Nòvia.
Actuem amistosament en públic.
- Al poble? - Sí.
Però si ja hem pujat moltes vegades.
Sí, però, vull dir, amb els teus amics chill.
Però quan caminem pel poble en general.
Ja perquè em fa pal la gent que és molt xafardera.
- Xafardera. - És veritat.
Vaig dir: “Mira, mama, a veure si així ho entenem millor, no?”.
I va ser, bé a veure, “tu no em veus, que fa uns quants anys
que ja no em veus ni amb barba, que no...
que vaig maquillada sempre, que vesteixo femenina,
que la Carla em parla sempre en femení,
que es refereix a mi en femení.
Tu no veus que passen aquestes coses?”
I ella: “No sé, és que tu sempre has sigut molt extremat”.
I després xerrant com d'una altra cosa.
“No, mama, vull destacar això,
no t'has adonat...”
I al final, doncs, va ser:
"Mira, a veure, jo fa no sé quant temps que visc com una noia,
que em sento així, que em dic Manoly,
que tal, que qual que Pascual."
I aleshores aquí la senyora, ella meravellosa la veritat,
que va fer: "Ai, mira, ara no sé què dir-te.
No ho sé assimilar, però que sàpigues que t’estimo molt i ja parlarem."
I així va ser.
Normalment llegeixo sobre temes bastant semblants,
però després m’agrada llegir com coses d’això,
m’encantaria llegir Stephen Hawkings per exemple,
és interessant.
Ja estem al meu barri.
El meu pare potser sospita perquè una vegada,
recordo quan era molt jove, quan tenia 22 anys o així,
estava anant a una cita.
Llavors estava a casa del meu pare i després anava a una cita.
Llavors m’estava maquillant, posant-me mona, jo que sé,
i el meu pare dient: “On vas?”
Vaig a veure una amiga, Kathleen...
I diu: "Ai que guai! Què aneu a fer?"
I jo: ”Bé, anem a sopar”,
i diu: “Bé, doncs, vas molt guapa, eh. És una cita?”
I jo em vaig posar de cop molt nerviosa
i no sé per què no esperava això del meu pare.
El meu pare és un tio que no pregunta per moltes coses, com qualsevol tio bàsic.
No pregunta per res, saps? Súper bàsic.
Llavors, de cop, el meu pare entra, preocupat,
no preocupat, preguntant per mi la meva vida, no sé, romàntica,
em vai posar molt nerviosa.
Aleshores, no sé, era un moment on...
ara penso tota l’estona en aquell moment,
perquè podria ser un moment molt guai,
on hagués pogut parlar amb ell, sortir de l’armari, tot això.
Però estava tant en xoc, que no vaig aprofitar el moment.
“¡No, no, no, no res, res!”,
i tot just després vaig tancar la porta del lavabo
i em vaig posar molt nerviosa, vaig sortir de casa seva corrents.
Mai hem tornat a parlar d'aquell dia tot i que m’agradaria,
però ara han passat com 10 anys.
No tornaré al meu pare:
“Te’n recordes fa 10 anys quan em vas preguntar
si tenia una cita amb la noia?
"Doncs, sí, va ser una cita amb una noia i va ser la meva nòvia."
També crec que la meva família de sang
tampoc és la meva família, la meva família que no sap,
que al final del dia, no sap molt de mi.
Saps? La meva família és la meva família gai, queer,
la família de l’arc de Sant Martí...
els qui realment em coneixen.
El meu amor aquí i ara. Davant de l'Hospital del Mar.
Per si ens posem malaltes.
Per si la Clara…
Es posarà a… Està mossegant la cosa.
Això fa quan li agrada. Com ara mateix.
“Bé, Manoly, mira, que és que...
Te’n recordes d’aquell nomoblidis que et vam regalar a tu i a la teva germana
quan fèieu 18 anys?”
Un nomoblidis d'or horrorós que vaig fer... Buff...
jo no vull això, i no m'ho havia posat mai.
I que portava el meu necrònim, i, clar, quan em va dir això va ser:
“Ai mama, que la cagues.
"No em treguis aquesta joia perquè no, saps?"
Bé, ens ha tocat un tècnic molt maco, però els paternalismes...
Que t'explico coses i ja me les sé.
Et sona Kokoko?
No, amb K?
És que no sé si em sona de Joko o que em sona de Kokoko...
- O sigui, de Joko vull dir... - Amb les K’s.
Bé, doncs, que han tret una pel·li i l'estrenen avui
o fan alguna cosa avui i m’interessava anar-hi.
Per afinar l’oïda musical.
Després vindràs a dormir?
Sí, pot ser.
Val, que vull manyagues.
Val.
Unes abraçades, dóna’m unes abraçades.
Em sembla bé.
Abraçades.
És que és bastant el judici que podem rebre
per part de gent de la comunitat afro,
sobretot persones grans,
és que són crítiques dins de, ni tan sols diria ignorància,
però dins del que ells tenen a la societat.
És a dir, si que creix en una societat musulmana,
allà a Senegal, per exemple, que és el que més puc parlar
perquè és el que conec.
Tot i que no siguis musulmana,
estàs en un país majoritàriament musulmà.
Així que hi ha moltes coses que s’han traspassat de la religió
i la cultura com a tal, saps?
Llavors, no és que sigui un atac tipus: “¡Ah, bollera de merda!”
Sinó el pensament de: “Ah, aquestes nenes europees...
o sigui, aquestes nenes africanes que s’han criat a Europa,
han adoptat els costums dolents d’Europa.
D'occident.
O sigui, jo de fet sé que, per exemple, la meva mare,
tot el seu drama ve d’aquesta frase que acabo de dir.
No és que ella pensi que jo estic cometent un pecat,
és més que he deixat que la meva filla s’intoxiqui per Europa.
I és com una cosa que em fa moltíssima gràcia,
sobretot de gent com els nostres pares.
La meva mare, ara sí que és súper practicant.
Però, tu que dius que mai se t’ha inculcat l’islam,
primer de tot, és el que vaig dir l’altre dia,
si cries una filla o un fill amb una persona blanca,
hi ha moltes coses que has d’esperar.
I si a sobre el cries en aquest país, o sigui és com que no sé,
tanca’m a casa i fica’m l’Alcorà
així potser no sortiria bollera,
però jo crec que sí i sabent-me l’Alcorà.
Jo crec que tots tenim una mica aquesta dualitat
respecte a la nostra identitat.
Sara Glossy! Que tal?
Em sents?
- Sí, sí, ara sí. - Sí, et sento.
Quanta gent som?
Som com sis, set, vuit, nou. No sé, deu?
- Vuit? - Vuit més o menys.
Però crec que no fa falta lo de les cerveses sense alcohol
perquè hi ha moltes coses.
- Segur? - Sí.
Doncs, pillo alguna altra cosa més…
Estem complets, germà.
Val, això és arròs al coco, amb mongetes i pastanaga.
Tot vegà.
- Gràcies. - De res.
Rosana, l'amanida pel final, oi?
- Com? - L'amanida pel final, no?
És aquí.
- Ja la tinc. - Jo també en vull.
- Pel final. Merci. - És aquí.
A la meva vida no només he hagut de sortir de l’armari
i dir que era gai, però també he hagut de sortir de l’armari
i dir que era puta i...
és molt fort que... Hi ha gent que no...
Hi ha putes, ai putes! Hi ha lesbianes,
és a l'inrevés, lesbianes que no accepten això.
Que han de sortir de l’armari i viure amb discriminació,
i després quan jo surto de l’armari dient que sóc puta,
és gairebé com si elles s’haguessin oblidat
que també han sofert discriminació, saps?
I em sembla molt fort això.
He viscut bastant rebuig de les lesbianes parlant de la meva feina,
perquè elles igual ho veuen com...
una traïció cap a mi... a la meva sexualitat, no?
Que realment no té res a veure amb la meva sexualitat, saps?
La meva feina no té res a veure amb la meva sexualitat.
Les nostres feines en general
no tenen res a veure amb la nostra sexualitat.
És com ridícul pensar-ho, no?
Vull dir: “Ai, doncs ets infermer, doncs, ets gai, no?”
No té res a veure la nostra sexualitat amb la nostre feina.
Però com treballo amb el meu cos i treballo amb sexe, doncs...
relacionen que la meva sexualitat té alguna cosa a veure, no?
M’encanta aquesta plaça.
Jo tinc molts dubtes a l’hora d’anomenar-me com a lesbiana,
perquè després vindrà algú dient: “Ai, no pots ser lesbiana tu...
tu treballes amb homes”.
La meva feina, òbviament, és treball sexual i involucra sexe, no?
Amb els nois cis.
Llavors sento com un cert nivell de gatekeeping
I també aquesta idea de que és una goldstar lesbian
També és un molt bon exemple de gatekeeping, no?
Decidint qui és realment una lesbiana i qui no ho és, no?
Aleshores, goldstar lesbian significa
algú que mai a la seva vida ha follat amb un home.
I realment si pensem això, doncs excloem a la gent que no...
no compleixen aquests requisits.
Ja que un munt de lesbianes no serien lesbianes,
perquè moltes altres persones vivien a l’armari o vivien altres vides
abans de sortir de l’armari, no?
I no sé, crec que el gatekeeping
pot afectar a qualsevol grup realment marginalitzat.
Com les dones trans,
les dones racialitzades, les dones putes,
les dones amb diversitat funcional.
I realment... Si no s’amaguen, és una cosa
també que passa a molts espais,
no només dins el món lesbià, òbviament.
Una altra cosa que mai plantegen és que jo veig a dones clientes també.
Hi ha clientes.
Hi ha clientes que són meravelloses, saps?
I... no sé,
jo conec a un munt de lesbianes molt guais
que han sigut parella sempre durant molts anys
i han contractat una puta.
Em sembla increïble, lo millor que pots fer.
Que vols una consulta d’alguna cosa sexual perquè no...
perquè no... ui!
Si vols una consulta sexual sobre alguna cosa en la teva relació,
per què no vas directament a una puta que treballa amb el sexe, no?
Em sembla molt guai això.
A la meva vida ara estic en un punt que, encara no he arribat,
però estic arribant i, sobretot,
i ho repetiré mil vegades, gràcies a teràpia,
que és el saber que parlaran facis el que facis, germà.
Vull dir, i més sent dones i més en una societat musulmana,
parlaran facis el que facis, que no et cases: “uh”
que et cases: “ah”.
És com que, que envies diners: “Hmm”,
que no envies diners: “Hmm, per què no n'envies...?”
Facis el que facis, parlaran. Això és una cosa que...
o sigui, sempre ha sigut un dels meus traumes més grans,
vull dir, coi és que no sé que fer
per a què la meva societat no parli.
Parlaran.
Que vaig de blau, parlaran; Que em vesteixo de rosa, parlaran;
M’he rapat: “uh, s’ha rapat”,
però després es rapen quatre negres malament: "ai, s’han rapat", saps?
Que cadascú es preocupi del seus problemes.
Jo el que estic fent és existir sense que ells se n’assabentin, saps?
O sigui, però sense ocultar-ho tampoc,
perquè això també és com un pes més que anem carregant.
Jo en l’època quan tenia l’Instagram privat
i pujava fotos amb la meva nòvia a Facebook
perquè em donava per fer això, era com: “Ai, amiga, t’estimo molt”, saps?
És com, per què hauria d’estar mentint?
Simplement, dóna la informació que has de donar.
O sigui, jo al meu Facebook,
que és on tinc tota la meva família de Senegal,
jo no tinc cap foto amb la Gina. Jo no...
o sigui, jo a Facebook pujo les meves fotos d’una selfie,
jo a la platja, jo modelant i ja està, saps?
El meu Instagram està obert, el poden trobar,
no estic ocultant res,
però segur que em dóna la gana,
perquè aquesta és la meva vida d’aquí, saps?
- De què et rius? - De res.
Però t’ha passat de que et diguin: "Tu lesbiana" els teus amics?
Sí, els meus amics de Las Palmas, els meus mots eren negre i lesbiana.
En aquella època no ho veia com un problema
fins que em vaig començar a desconstruir a adonar-me que em pots dir noia,
em pots dir ulls marrons,
em pots dir cabell curtet, cabell rosa, cabell groc
perquè abans em posava el cabell de colors.
Em véns a dir negra i lesbiana?
Es com... el teu privilegi de blanc s’està deixant veure,
perquè jo a tu no et diré “¡Blanc!”
o no et diré “¡Blanc hetero!”.
Hauries d’haver-ho fet.
Una bossa... això és molt gran.
I bé, això.
Val. Joguines... maquillatge, raspall de dents...
perfum.
Les coses pel cabell i crema…
Què més? El telèfon, crec que ja està.
Quan arribo m’agrada posar totes les meves coses, vull dir...
M’agraden posar-les a la vista... no sé.
Tot i que no vagi a utilitzar-les.
És com un collaret.
No és gaire pràctic però és maco.
Tampoc crec que la llenceria hagi de ser pràctica.
Qualsevol persona que té una sexualitat dissident
està en perill quan criminalitzem el treball sexual.
Perquè és que totes aquestes coses són tan interseccionals.
És impossible separar-ho, saps?
Llavors, si criminalitzem els treballadors sexuals,
també estem criminalitzant la gent trans,
la gent queer, la gent gai, la gent amb diversitat funcional.
Llavors és una cosa que hem de començar a pensar,
que no només estem lluitant pels drets dels treballadors sexuals
sinó perquè totis, puguem tenir llibertat sexual
de fer les nostres accions el que volem
mentre sigui amb un consentiment.
Les meves cites amb gent queer sempre han sigut molt increïbles,
que em donen vida perquè hi ha potser un tipus de cura diferent amb l’altre.
Per exemple, diferent tipus d’enteniment
també de què és el sexe.
I el sexe no només està enfocat als heteros, no?
De penetració, d’algú que s'ha de córrer sí o sí.
Les cites en general són més sensuals,
intentem connectar d’una manera...
diguem una manera molt profunda de connectar,
no només de manera sexual, sinó també intel·lectual
o de, no sé, que hi ha una connexió diferent,
òbviament, perquè com jo no sóc una persona hetero,
quan estic amb les meves cites amb homes heteros,
sento com que estic jugant un rol.
Actuant d'una manera on realment no sóc tan autèntica
i quan estic a les meves cites amb persones queers, doncs...
No he de fer això d’actuar, de ser actriu,
de fer una performance.
És una cosa més natural i crec que això és més bonic.
No crec que sigui ni millor ni pitjor,
simplement crec que jo em sento millor, no havent de fer un show
o sentir pressió de fer aquesta performance, no?
Al final tot això és un espectre, no?
És com que va fluint.
Per això jo al principi de la meva desconstrucció de gènere i sexualitat,
com que ja em deia: “no m’agraden les etiquetes”,
doncs, ara torno a aquest punt,
perquè no sempre em sento igual,
o sigui, si em preguntes per què sempre et parles en femení?
No ho sé, costums, però segueixo sent una persona no binària.
Llavors prefereixo no tenir etiquetes,
perquè al final no és més que un altre objecte de la societat
per poder seguir classificant-nos.
Tu ets un home, tu ets dona, tu ets blanc, tu ets negre,
tu ets xinès, tu ets lesbiana, tu ets gai, tu ets transsexual.
Però al final som tots persones i ens regim pel mateix.
O sigui, al final tota l’energia que més ens mogui a totis
és lo que tu has dit, l’amor, saps?
Aleshores per què haver de buscar etiquetes dins d’aquest amor, no?
Jo és com que prefereixo aquesta fluïdesa amb la qual visc ara
- que em sento millor. - Més còmoda.
És que tot això és com que s’ha de canviar
des de dins de la societat
i sincerament les úniques persones que poden canviar això
són les persones racialitzades.
Perquè un blanc, un home blanc?
Quants homes blancs gais no hi ha en càrrecs importants?
Quantes dones trans hi ha en càrrecs importants?
Quants homes blancs gais hi ha a empreses super grans?
Quantes persones negres LGTB coneixes que tinguin això, saps?
Al final, això són les opressions que travessen a una persona, no?