Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Od djetinjstva sam uvijek nešto stvarao.
Moj um oduvijek nešto stvara.
S godinama je to sve više postao moj mehanizam preživljavanja.
Tako proživljavam sve u svom životu.
AMERIČKA SIMFONIJA
Prije početka emisije, dame i gospodo, objavljene su nominacije za Grammyje.
Najviše nominacija, njih čak 11, ove godine dobio je
naš g. Jon Batiste.
Vođa našeg benda, dame i gospodo!
Za najbolju tradicionalnu R&B izvedbu,
najbolji R&B album, improvizirani džez solo, instrumentalni džez album,
najbolju izvedbu i pjesmu tradicionalne američke glazbe,
najbolju suvremenu klasičnu skladbu, najbolji soundtrack za Soul,
najbolji spot za „Freedom”,
singl godine za „Freedom” i album godine za We Are.
Čovječe!
Ma daj!
Kod glazbe ne volimo to što dobro zvuči.
Kod glazbe volimo to što zvuči neizbježno.
Izražava ono što svi znamo da se događa,
htjeli mi to prihvatiti ili ne.
I uvijek je tu.
Samo je trebaš iskoristiti.
Biti otvoren.
Digla se velika buka.
-Sretna Nova godina! -Sretna Nova godina!
Nova je godina.
Propustili smo je.
-Za obitelj i slobodu. -Za obitelj i slobodu.
Hvala.
-Kako si? -Umorna, ali dobro sam.
Jon Batiste.
-Hej. -Čujem da razmišljaš o Grammyjima.
-Predstavi se… -Ajme!
Mislio sam da je to samo skeč.
Kad su počeli: „Jon Batiste, tradicionalna američka glazba. Jon Batiste, klasika…”
Nije mi bilo jasno što to izvode.
Svi smo radosni zbog tebe
jer ćeš izvesti Američku simfoniju u Carnegie Hallu.
Čast mi je što mogu izvesti tako velik nastup.
To mi je prva premijera simfonije.
Vrlo mi je posebna jer simfonija može biti
nešto što još nismo imali priliku vidjeti, a to mi i jest cilj.
Dakle,
da je simfonijski orkestar nastao 2022. godine, kako bi to izgledalo?
Kako bi zvučala glazba koju bi izvodio?
Svirali bi klasični glazbenici.
I avangardni.
Folk i džez glazbenici.
Ima dovoljno prostora za sve nas.
Ima mjesta da svi budemo različiti,
otkačeni, čudni i predivni zajedno.
To je bit Amerike.
To bi bio idealan suživot,
kad bismo riječi potkrijepili djelima.
Izvest ćemo je samo jedanput, jednu večer u Carnegie Hallu.
Dobro. Predivno, Jone. Hvala lijepa.
Sretno svima!
Trebamo vođe nekoliko različitih sekcija.
-Da. -Na primjer, koncert-majstore…
Slažem se. Za svaku pojedinačnu sekciju.
-Tako je. -Da.
Kad odredimo temeljni glazbeni identitet djela,
to će biti to.
Rezultat bi trebala biti objedinjena kompozicija.
Da.
Neki dijelovi ne čine se kao partitura.
Dijelom je to i samo glazbeni smjer.
-Tako je. Ili slike. -Da.
Ono za što se naposljetku odlučimo.
Mislim da ćemo zatim imati probu.
-A onda ćemo to još doraditi. -Da, tako je.
Ide ovako. O, Gospodine
-O, Gospodine -Da.
Onda čuješ ovaj napjev.
Da, to.
-To i kažem! -Da.
-Na to sam mislio. -Dobro zvuči.
A onda ovako.
Želim takav trenutak.
To se može nastaviti dok…
-Da. -Zaboravio sam bas dionicu.
Ali da, kad počne taj drugi dio.
Da.
Čovječe, to će biti kul zvuk.
Kako dobro!
Kad prođe uvod. Zaboga!
-Što? -Da.
AMERIČKA SIMFONIJA
Skladanju ove simfonije pristupio sam izuzetno ambiciozno.
Pokušavam proširiti kanon simfonijske glazbe.
Probiti granice davno prihvaćenih normi.
I to sve u trenutku kada nemam vremena koncentrirati se na to.
Jon Batiste!
Uvijek sam htio biti vođa.
Oduvijek imam želju raditi neku verziju ovoga što sada radim.
Samo se razvila i oslobodila.
U New Orleansu je glazba uvijek bila važan dio moje obitelji.
Tata mi je bio prvi glazbeni mentor.
Majka je smatrala da je klasični klavir najbolji temelj.
Izuči zanat, sviraj po svome.
Došao je trenutak odluke.
Ostati kod kuće i naći svoj glazbeni put ili studirati i postići nešto.
Upisao sam se na Juilliard.
-Zdravo. -Bok.
Juilliard njeguje vrlo klasičnu kulturu.
Europsku klasičnu glazbu.
Ni blizu crnačkoj glazbi američkog Juga.
Pitali su se: „Tko je taj klinac iz New Orleansa?”
Čim sam došao na Juilliard, prvo sam našao redovitu gažu
i okupio bend.
Nitko nije shvaćao što naš bend Stay Human želi postići.
„Zašto se bend uopće zove Stay Human?
Zašto besplatno sviraju u podzemnoj?
Zašto svira dječji instrument, a ne klavir?
Zašto trati svoj talent?”
Neprestano sam nailazio na otpor.
Od Juilliarda, od svih.
Bio sam ondje sedam godina.
Bio sam vrlo mlad.
A sad vidim što se sve promijenilo.
Vidio sam onaj mural.
I melodiku.
To su mi rekli da prestanem svirati
kad su me poslali psihijatru.
Rekli su: „Možda je lud.”
A sad sam na muralu.
To je…
Nevjerojatno.
Uvijek sam pratio svoj ritam, u dobru i zlu.
Otpočetka sam znao da se ne uklapam ovdje
i da moram stvoriti nešto svoje.
Svoj prostor, svoj svijet.
Dok sam bio na Juilliardu, Stay Human su pozivali
u razne alternativne svemire New Yorka
samo zbog nastupa na ulici i u podzemnoj.
Tada sam prvi put sreo Questlovea, Lennyja Kravitza, Red Hot Chili Peppers.
Lenny je rekao Madonni:
„Ima jedan momak iz New Orleansa, Jon Batiste.” Nadrealno.
Morate shvatiti.
Živio sam u Washington Heightsu i svaki dan jeo grah za večeru.
To je bila sloboda.
Ja sam Stephen Colbert. Javljam se iz New Orleansa u Louisiani.
Hvala lijepa.
Ljudi me pitaju tko će mi biti vođa benda.
Pa, sviđa mi se ovaj tip.
Bok. Ja sam Jon Batiste.
A onda odjednom. Bum!
The Late Show. Početak nove ere.
To me u potpunosti izvuklo iz tog svijeta.
Kao da sam se preselio u dvorac.
Sjajna glazba. Hvala što si moj vođa benda.
-Zabavljate se? -Ovo je dobar posao s dobrom plaćom.
-Dobro da znam. -Da.
-Ali radiš to iz ljubavi. -Volim ovo. Volim novac.
Sve se promijenilo.
Pitao sam se kako sam dospio ovamo.
Dvanaesti kat.
Drago mi je što vas sve vidim na Zoomu.
Htio bih vam reći nešto više o djelu koje ćemo izvesti
i koliko mi je važno.
Američka simfonija je radni naslov.
Radim na ovome već gotovo četiri godine.
Već sam skladao četiri stavka, 40 minuta glazbe.
Ali nije dovršeno jer još nisam čuo vaše komentare
i dobio nadahnuće od vas.
Želim da osjetite da je ovo djelo i vaše,
u smislu da pridonesete svim svojim znanjem.
Vi ste izvanredni glazbenici.
Ako nešto želite uključiti, ako ima nešto po čemu ste jedinstveni,
onda ćemo to uzeti u obzir.
Glazba proizlazi iz životnog iskustva.
Zovem je društvenom glazbom.
I naši su se preci okupljali ovako u krugu i svirali.
Prosvjedujemo i sviramo da prenesemo neizrečenu bol i radost.
Mislim da stvaramo nešto izuzetno
što će se duboko dojmiti ljudi.
To je vizija.
Svi ste ovdje. To je blagoslov.
Od srca vam hvala što ste došli.
Čast mi je sudjelovati.
Sad zavijaj i plači.
-Uz melodiju? -Kako god želiš.
Najviše volim stvarati ugođaj da je sve na kocki.
Kad se ljudi previše opuste, glazba nema pravi intenzitet.
Tako je i u životu. Ako ti je preudobno, ne razvijaš se.
Tako, udaraj.
Da, čovječe.
Misliš da ću puknuti?
Daj, smiri živce, molim te.
Svi crni muškarci puknu.
Svi kad-tad puknu.
Znam.
Bojiš li se kada toga?
Da, to je ozbiljno.
-Jer vidiš u kojem smjeru ideš. -Da.
Zato gotovo poželim odustati.
Ne misliš to ozbiljno. Previše to želiš.
Što vidiš u meni?
Da…
Vidim da se trudiš, da radiš,
da ti dobro ide i da napreduješ.
Ali zašto misliš da bih mogao puknuti?
Ako pukneš, puknut ćeš iza zatvorenih vrata i sabrati se.
Prvo moram uspjeti.
Pa, već si uspio.
Ali hoću li puknuti?
Ako se nastavim uzdizati, hoću li puknuti?
Nikad se nisam sanjkao.
Pitam se koja je svrha toga.
-Trebamo usporenu snimku. -Da.
Snimi mu cijelo lice.
Što da radim s time?
Moraš se opustiti i prepustiti.
Volim živjeti malo na rubu.
I ja.
Potajice ti se sviđa, Jone. Priznaj.
-Da. -Vidi mu se u očima.
Voli se pretvarati da je protiv toga, ali potajice uživa u uzbuđenju.
-O, ne! -O, ne?
Ne želim to raditi.
-Bit će zabavno. -Samo ću gledati tebe.
-Idemo zajedno. -Ne.
-Samo moraš sjediti. -Ne.
Jon se nikad nije sanjkao.
Odlično.
Dobro, Jone.
-Želiš da te gurnem? -Ne, da sjedneš iza mene.
Ne. Sjest ću ispred.
Hladno je.
Hladno mi je i neudobno.
-Joj. -Što se događa?
Mirno. Pazi da idu ravno.
Ajme! Što je ovo?
Vidi ti to.
Oprosti, dušo.
Ne smijete me gađati grudama. Imam leukemiju.
-Što ćeš s time? -Ne znam.
Spusti oružje.
-Igra je gotova. -Bit će gotova kad…
Gotova je. Izjednačeno je.
Ne.
Hladno je!
Uvijek se divim Suleiki i tome kako se nosi s teškoćama.
Čudesno je kako prevladava nedaće.
Zbilja me nadahnjuje.
Dijagnosticirali su mi leukemiju kad sam imala 22 godine.
Kad sam bila bolesna, zaklela sam se da ću, preživim li,
živjeti dobrim, pustolovnim životom punim smisla.
Književnica Suleika Jaouad s milijunima je podijelila svoje iskustvo s rakom
u popularnoj kolumni Prekinuti život u New York Timesu.
Njezin bestseler zove se
Između dva kraljevstva: Kako me smrt naučila živjeti.
Davno prije nego što smo bili u ljubavnoj vezi
Jon i ja dijelili smo kreativni jezik.
Za oboje je preživljavanje kreativan čin.
To nam pomaže primijeniti alkemiju na razna životna iskustva
i preobraziti ih u nešto korisno,
značajno, čak i lijepo.
Neprestano od nje učim
gledati u tamu i očaj i suočiti se s njima.
Ali ne smiješ dopustiti da te progutaju.
-Zdravo. Kako si? -Dobro.
Reci mi sve ili ništa. Što god bilo…
O, Bože!
Bilo je teško ovih mjeseci.
Ali za tjedan dana idem u bolnicu na mjesec dana, možda dva.
Kako koji dan, osjećam se užasno ili dobro.
Ali dobre sam volje. Danas je bio dobar dan.
Sanjkali smo se, bilo je zabavno.
Jezivo je što mi se rak vratio nakon gotovo deset godina remisije.
I što idem na drugo presađivanje koštane srži,
što je posljednja opcija i veoma rizičan postupak.
Ovo je bizaran trenutak u našim životima.
Na moj prvi dan kemoterapije
objavili su da je nominiran za 11 Grammyja.
Oboje nam se dogodilo mnogo toga dobroga posljednjih mjeseci,
ali i mnogo izuzetno teških situacija.
Iskreno, ne znam kako se nositi s takvim krajnostima.
BIBLIJA
Mogu li ti nešto pokazati? Imam problem.
Da.
Krvari mi otvor za kateter.
Misli da je to zato što su mi trombociti niski, ali moram pripaziti.
Inače ću morati u bolnicu. Da.
Želiš li sad ići? Možemo se vratiti.
Ne, ni slučajno. Dobro sam. Krvarenje je prestalo.
Malo si krvarila i prvi put.
Nakupilo se.
Dobro. Držat ćemo to na oku.
Stvarno ti se sviđaju haljine koje sam probala ili da odem u kupnju?
Jako mi se sviđaju. Pogotovo ona sa šljokicama.
-Ta je najbolja? -Da, najbolja od one dvije.
Želiš li da spomenem nešto posebno?
U blagoslovu.
Obitelj, slobodu i zdravlje.
Sve će se poklopiti.
Trenutačno se uglavnom bavim preživljavanjem.
-Čini mi se da su naši životi u kontrastu. -Zašto? Kako to misliš?
Ovo je previše.
Ovo su samo kosturi svakog dijela.
Bas dionica teme.
Simfonija odiše optimizmom.
Da.
To je svitanje.
A zatim…
Druga tema.
-To. Shvaćaš. -Da.
Tu se priključuješ.
To je lijepo.
Čovječe. Što je to?
-Zvuči kao nešto. -Znam.
Što je to?
To je važno. To.
-Poznato je, kao da si kod kuće. -Da.
-Odnekud ti je poznato, ali ne zapravo. -Da.
Tako znaš da je dobro. Kao da si to već negdje čuo.
-Da. -Ali zapravo je novo.
To je najbolje.
U braku se zasniva nova obitelj. Kao što piše i u Svetom pismu,
ovo dvoje će postati jedno, jedno drugomu na dobrobit,
za napredak društva i u slavu Boga.
Suleika i Jone, molim vas da pred Bogom
i ovim svjedocima izrazite svoju nakanu.
Jone, ponavljaj za mnom.
Ja, Jon, uzimam tebe, Suleiku, za svoju ženu.
Ja, Suleika, uzimam tebe, Jone, za svog muža.
Voljet ću te i čuvati od sada pa nadalje.
U dobru i u zlu.
U bogatstvu i siromaštvu.
U bolesti i u zdravlju.
Voljet ću te, poštovati, čuvati i štititi.
Dok nas smrt ne rastavi.
Ovo prstenje
koje ste izabrali simbol je vašeg bračnog saveza.
Neka Gospodin blagoslovi ovo prstenje kao simbol
zavjeta kojim spajate svoje živote.
Proglašavam ih mužem i ženom.
Što Bog združi, čovjek neka ne rastavlja.
-Amen. -Amen.
Jone, možeš poljubiti mladenku.
-Volim te. -Prelijepa si, seko.
Dobro nam došao.
Upoznali smo se u Skidmoreovu ljetnom džez kampu.
Tada smo bili nespretni tinejdžeri.
Imala je kontrabas i knjige.
I sandale Birkenstock. To je bio stil.
Pitao sam se što je to.
I govorila je svakakve ludosti.
Meni. A nije me ni poznavala.
„Osvojit ćemo svijet. Promijenit ćemo ga.”
-Sjećam se. -Svidjelo mi se to.
Moram reći nešto o Jonu.
Jon ima najveću sposobnost za promjenu, improvizaciju
i rast nego itko drugi koga poznajem.
U ovom trenutku pozvani smo utjeloviti istinsku bit svoje veze.
To nisu samo šampanjac i lijepi trenuci, nego i teški trenuci.
Suleika, ti si istinski borac.
Mislim da bismo trebali slaviti ne samo svoju vezu,
nego i tebe i ono što ćeš uskoro proživjeti.
MEMORIJALNI CENTAR ZA RAK SLOAN KETTERING
Zdravo, ja sam dr. Ghosh. Izvest ću presađivanje koštane srži.
-Ovdje smo zbog presađivanja. -Da.
Znam da ste već doživjeli ovo
prije deset godina.
Drugo presađivanje katkad može biti malo teže.
Ali ovdje smo da riješimo sve očekivano i neočekivano.
-Dobro. -Hvala vam lijepa na svemu.
Koje su dobi pacijenti na ovom katu?
Mislim…
U prosjeku između 50 i 70 godina, ako ne računamo iznimke.
Sjećam se da me prošli put to zateklo jer sam imala 22 godine.
Što mogu učiniti za tebe?
Ništa.
Ozdravi.
Sjećam se da sam se prošli put mnogo više bojala.
Ne znam je li to zato što sam starija.
Sada sam sabranija.
Ili zato što znam što mogu očekivati.
Ili zato što potpuno poričem ovo.
Što ti kažeš na to?
Vrijeme teče dalje.
Super je zvučalo.
-Kako si? -Dobro nam ide. Hajmo!
-Drago mi je što surađujemo. -I meni.
Sretan sam što sam ovdje. Kad me Matt pozvao…
-Nisam razmišljao ni oklijevao. -Čovječe.
Preskače. Moram se naviknuti na kašnjenje.
Četveročetvrtinska mjera u drugom dijelu, peteroosminska u trećem i drugom.
To ide poslije. Peteroosminska u trećem i drugom.
Tropolovinska mjera u tri velika takta.
U redu?
Nikad nisam vidio dirigenta u jordanicama.
Tako je.
Puhači…
Oprostite.
Zdravo, ljudi.
Hvala vam svima što ste došli. Sve vas volim.
Hvala lijepa što svirate s nama.
Još radimo na ovome.
Zvučat će tako kako zvuči dok ne postignemo zvuk koji želimo.
Odsvirajmo ovako kako piše.
Vjerojatno neće biti baš ovako kako piše.
Ali počnimo od toga. Hajmo.
Moraš se suočiti s brutalnom istinom
da možda nećeš uspjeti.
Ali istodobno moraš nepokolebljivo vjerovati.
Potpuno nepokolebljivo.
I to oboje istodobno.
Kreativnost mi pomaže da nađem smisao u svijetu,
osobito u teškim trenucima.
Kada sam došla na odjel za transplantaciju,
vid mi se zamutio zbog jednog lijeka.
Umjesto da posegnem za onim što najviše volim,
za pisanjem i riječima,
shvatila sam da se moram izraziti na drugi način.
To je slikanje.
Mogu li ti pokazati svoju najnoviju sliku?
Čekaj.
-Sviđa li ti se? -Da, jako.
To bi zbilja mogao biti
nekakav košmar s elementima Noine arke.
Pomalo anđeoski,
pomalo apokaliptičan, distopijski,
simboličan biblijski san.
Da, to želim postići.
Čini se da to prerasta u seriju slika ili projekt.
Sviđa mi se ta ideja.
Dobro, ljubavi.
Bok.
Uživaj u kupanju.
Sad si u maternici.
Da, to je to.
Mislim da bih trebao otići na posao da ne zakasnim.
Dobro. Idi raditi. Bok.
U redu je.
U jednom članku piše da ne bih trebao biti nominiran
za Grammyja za klasičnu glazbu
jer sam pop glazbenik. Kao, to je skandalozno.
Ti si glazbenik kakve slušaju glazbenici.
Fantastično.
Trebali bi nas pohvaliti što smo dodali klasičnu skladbu
na album koji ne sadrži samo klasičnu glazbu.
To ih još više plaši.
Jer to znači da ne mogu strpati svu klasičnu glazbu u jedan kalup.
Dakle, u jednom članku sam miljenik glazbene industrije,
natječem se s Taylor Swift i Olivijom Rodrigo.
A u drugom članku sam iritantni klasični glazbenik
jer sam nominiran za Grammyja za klasičnu glazbu.
Ali nisam dovoljno klasičan jer sam pop glazbenik.
Ne znam ništa o klasičnoj glazbi.
Ja sam pop glazbenik.
Ne bavim se glazbom.
Ja sam miljenik industrije i pop zvijezda.
Ne znam skladati. Ja sam pop glazbenik.
Ja sam miljenik industrije, ali i džez glazbenik.
Zašto bi uopće bio ljubomoran na išta?
Zašto biti ljubomoran? Budi svoj.
Što je to?
-To je simfonija. -Da?
Sastavljam je.
-Čuješ li? -Divna je. Možeš li još malo svirati?
Da. Nisam je još dovršio. Imam samo dijelove.
Shvaćam.
Još je skladam.
Za džez, klasične i razne druge glazbenike.
To je dobro.
-Sjećaš se kad sam prvi put došao? -Da, sjećam se prvog dana.
-Da. -Jako se dobro sjećam.
Pokušao si me impresionirati svačime.
-Žalio sam se na taj zvuk. -Da. Mislim da sam imao 18 godina.
-Da. Bilo je divno. -Bilo je sjajno.
-Svirajmo malo Beethovena. -Da vidimo.
Ovako…
Sjećaš se? Kako odzvanja.
Moraš disati. Ne dišeš.
Moraš odvojiti pokrete disanjem.
Misliš ovako?
Slušaj me. Koliko sam puta udahnuo?
-Puno dišeš. -Da.
Ali ne prenosiš to na glazbu.
Ne. Ali puno dišeš jer izražavaš nešto.
Da.
Ako ne dišeš, onda si poput računala.
Ništa ne izražavaš.
Treba biti životno.
Diši.
Da. Tako treba!
Tako. Mora zvučati kao očajnički krik.
Očajnički.
Obično ne obraćam pozornost na članke koje pišu o meni.
Ne volim da me stavljaju u kategorije.
Ljudi često misle da kreativni crnci i crnkinje mogu raditi samo jedno ili drugo.
Budući da su se naviknuli gledati samo takve specifične situacije,
kad vide nešto posve drugo,
to im se mora pojednostaviti da bi mogli shvatiti.
Umanjuju visinu naših postignuća.
Ne smatraju ih dijelom kanona.
Upravo se protiv toga borimo ovom simfonijom.
Imam osjećaj da gubim energiju.
-Hajde. -Moramo podignuti energiju.
Nema izlika. Slušaj.
Dobro.
A da igramo Simon kaže? Koju ono igru igramo?
Da.
Hajmo.
Osjećam snažnu želju da odagnam bol.
Ali ne mogu.
Ovo je važan trenutak, ispit.
Nitko nije kriv i nitko to ne može kontrolirati.
„Kanal isključen.”
Prije sam znala kako se to radi.
Što se isključilo?
Polako, Scottie.
Nema Jona Michaela Batistea bez Scottieja Pippena.
U svakom prvenstvu…
-Hej. -Hej, dušo.
Završili smo.
Idem u Phoenix.
-Jako mi nedostaješ. -I ti meni, dušo.
Sad zajedno.
-Hej, dušo. Kako je? -Nije mi baš dobro.
Imam užasnu mučninu, grčeve u želucu.
-Ne znam. -To je gadno.
Život je ponekad tako surov.
Toliko se toga događa u svijetu.
Ali sada vas sve pozivam da zaboravite na to.
Previše je toga.
Ostavimo to po strani
i uživajmo u ovom divnom trenutku iskrene ljudske povezanosti i ljubavi.
Učinimo to.
Osjećam se usrano. Mislim da mi zato glas puca.
Sutra…
Sinoć mi se dogodilo nešto užasno.
Što se dogodilo?
Krevet mi se natopio krvlju jer su mi popucale cjevčice.
Ajme!
-Hej. -Bok.
Što se događa?
Slikam i smišljam razne ideje
i pokušavam ozdraviti.
Moramo to postići.
Idemo prema tome.
I…
Posljednju skladbu posvećujem Suleiki.
Možemo li promijeniti glazbu? Možda sam se rasplaka zbog glazbe.
Manipulira mojim emocijama.
Sad ćete dobiti matične stanice.
Oprostite.
Još malo i gotovo.
Bok, Lizzie G. Bok, Lizzie P.
Bok, Susu.
Baš sam govorila Carmen da slikam žirafe
jer me samo to drži da se ne rasplačem.
Dušo! Mogu li vidjeti? Približi je kameri.
Još dvije sekunde. Pokrenut ću sat. Točno je 10.10 h.
Vrijeme je za krevet.
Jest.
Trebala sam čekati do 11.11 h.
Ne, i 10.10 h je u redu.
Carmen, vidim da mičeš ramenima.
Da nemam ni novčića Kao Rockefeller bogata bih bila ja
Hajde, Lizzie Presser. Uključi se.
To!
Ovo je najbolje presađivanje koštane srži.
-Volimo vas. Vidimo se. -Bok. Volimo vas.
Volim te.
Kamo ideš?
-Odlaziš? -Ne.
Dobro.
Mislim da sad mogu maknuti ovo. Provjerit ću.
Sada si tjeskoban i uplašen.
Da. Teško je.
Kad se osjećaš kao da se ne želiš pomaknuti,
važno je da osvijestiš namjeru.
„Tjeskoban sam jer mi srce lupa.
Osjećam da ne mogu disati.” Što god bilo.
„Ali trudit ću se da postignem ono što želim
usprkos onomu čega se bojim,
užasnog ishoda.”
Ne troši energiju na to. To ti uopće ne koristi.
Vrati se onomu što znaš da želiš postići.
Da.
Što radiš danas? Što sad imaš u planu?
Bit će ovo naporan dan na poslu.
Kako se osjećaš kad misliš na posao?
Koma je.
Koma?
Zato što nemam volje ni za što.
-Kako onda to učiniš? -Jednostavno radim.
Samo radiš. Ponašaš se profesionalno i samo radiš.
Ali to već godinama radim.
Da.
Ovo ti je jedna od najtežih situacija u životu.
Da, ali ima dana kad samo želim sve zaustaviti.
Znaš što?
Da to možeš učiniti neki dan, to bi bilo danas.
S obzirom na ono što se događa sa Su, danas bi bio dobar dan da sve zaustaviš.
To bi imalo smisla.
Međutim,
sada si ovoj situaciji.
To!
Kad u Africi bubnjaju u krugu,
svatko bubnja za sebe u improviziranom ritmu.
Primijenimo li to na džez, dobijemo ovo.
Ne solira samo jedna osoba, a ostali…
To je drugačija koncepcija.
Svi soliramo.
Samo moramo naći ritam.
Da.
-Vidiš kako sam upao u sredini? -Da.
I to je dobra vibra.
Počinje ovako, a onda se prebaciš.
Kul.
Nakon nekog vremena.
Uživaj i pusti da teče.
Svi žele biti slobodni.
Nikako se ne mogu isključiti i opustiti.
Nisam spavao vjerojatno tri dana.
Ajme meni.
Jako sam tjeskoban.
Moram nekako zaspati.
Posljednjih godina muči me tjeskoba i napadaji panike.
Jednog dana mislio sam da će mi srce stati.
Nisam znao što mi je.
Možda su živci.
Možda je zbog bolničkog kauča.
Možda je zbog silnog pritiska.
Ajme meni.
Možda je od pritiska jer želim dovršiti ovu kompoziciju.
Od pritiska jer predstavljam svoju rasu i kulturu.
Od pritiska jer želim opravdati ideje
i kreativni potencijal koji posjedujem.
Katkad moraš malo pritisnuti.
Tako je prazno bez tvojih slika.
Mama, je li ti ovih pet tjedana sporo prošlo?
Ili je proletjelo?
Izvan vremena je. Nemam pojma koliko je vremena prošlo.
Možda pet godina. Možda pet sati.
Istina.
-Brzo teče. -Preteško ti to pada?
-Jone? -Još ne znam kako mi je.
Reći ću ti za pet godina.
Tako je.
Potraži veliku.
Nakon najtežih trenutaka u životu trebaš postati
snažniji, hrabriji
i borbeniji zbog toga što si proživio.
Ne želim imati debelu kožu.
Želim osjetiti ono što mi se događa.
Ono užasno i ono lijepo.
Želim biti otvorena za sve.
Baš ste dragi.
Hvala lijepa. Hvala.
Hvala.
-Čestitam. -Hvala.
Baš ste dragi.
To je baš lijepo.
U redu je.
-Jesu li svi ušli? -Da.
Jone, nevjerojatno je koliko si nominacija dobio,
i to u tako mnogo različitih kategorija.
Nagrade nisu odraz vrijednosti, ali rado bih ih osvojio.
Doimaš se kao vrlo skroman, optimističan i pozitivan čovjek.
Je li ti važno zračiti takvom pozitivnošću?
Ostavljaš li takav dojam s nekim razlogom?
Mislim da je to prirodno i da ljudi to žele.
To je uvijek dio mog ponašanja.
I u ovom intervjuu s tobom. Zahvalan sam što sam ovdje.
Zahvalan sam na prilici da ovjekovječim ove riječi.
Kako god to utjecalo na svijet,
a vjerujem da itekako utječe, želim da naposljetku donese radost.
Želim da ima takav utjecaj da nekoga oraspoloži ili iscijeli.
To je stvarno i opipljivo.
Ali ima i mnogo crnaca koji se cirkusiraju,
krevelje pred kamerama i već stoljećima smješkaju i plešu.
Samo su ih tako doživljavali.
Tako je nastala kolektivna psihoza u percepciji
crnih zabavljača i intelektualaca.
Tu zapreku moramo prevladati
da bismo shvatili puni raspon onoga što mogu ponuditi svijetu.
Ponekad to vidimo tek poslije.
Stoga je važno da i to napomenem.
Slavimo glazbu u svim njezinim oblicima
večeras na 64. dodjeli nagrada Grammy u Las Vegasu.
Najviše nominacija ima Jon Batiste.
Kakvo odijelo!
Ne znam ni gdje sam. Stalno me nekamo vode.
Dobro. Moraš ostati ondje i sabrati se.
Meditiraj, moli se, koncentriraj se.
Jedva čekam.
-Nastup. Još nisam obavio posao. -Nisi još obavio posao.
Popodnevne? Nisi još?
Večernje. Popodnevne sam popila prije nekoliko sati.
Pokušavam smisliti kako da noću pijem što manje tableta.
Jer kad ih popijem sve u isto vrijeme…
Da, ali trebala bi imati kontinuirani unos lijekova u tijelo.
Spreman.
Sljedeći izvođač nominiran je za više Grammyja nego itko drugi ove godine.
Samo je danas već osvojio četiri nagrade.
Ostaju još nominacije za singl i album godine.
A zašto je tako pokazat će nam jedan i jedini Jon Batiste.
Bože mili! Ovo je predivno.
Haljine su fantastične.
Ovo je tako dobro.
Svi na noge!
Sad želim da dotaknete ekran
i dobijete svoj blagoslov. Prepustite mu se.
Da vas čujem glasno!
Ako nikad niste dobili dopuštenje
da budete to što jeste, ja vam ga dajem, upravo sad.
Budite svoji.
Bilo je fantastično. Genijalno.
Nevjerojatno.
Uspio je.
Svaka mu čast. Sve ih je podigao na noge.
To je bilo najbolje od New Orleansa.
Osvojio je Grammyje.
Dobra večer i neka ljubav vlada.
Jaka konkurencija.
Više od pola stoljeća albumi omogućuju izvođačima da podijele svoju umjetnost.
Ova glazba može postati dio našeg života.
Izražava narativ i transformaciju naše kulture.
Ovih deset izvođača pokazali su svoju kreativnog u najboljem svjetlu.
ALBUM GODINE
Već je pobijedio. Četiri Grammyja su mnogo.
Grammyja dobiva…
We Are.
Jon Batiste!
Ajme!
Ovo je nevjerojatno.
Hej!
-Hoćeš li se sad udati za njega? -Već jesam.
Hvala.
Čovječe!
Znate što? Uistinu vjerujem u ovo.
Ne postoji najbolji glazbenik,
najbolji umjetnik, najbolji plesač, najbolji glumac.
Kreativna umjetnost je
subjektivna.
Dopire do čovjeka u onom trenutku kad mu je najpotrebnija.
Kao da pjesma ili album nastanu
i gotovo kao navođeni nađu čovjeka onda kad ih najviše treba.
Mislim… Čovječe!
Želim zahvaliti Bogu.
Samo pognem glavu i svaki dan radim.
Volim glazbu. Sviram od djetinjstva.
Za mene je ona više od zabave. To je duhovna praksa.
Obraćam se pravim umjetnicima i glazbenicima.
Samo idemo dalje.
Budite svoji. To je sve.
Volim vas iako vas ne poznajem!
Laku noć. Hej!
Jon Batiste!
Ponovno pobjednik. Čestitam!
Bilo je savršeno. Savršen nastup.
Ryane!
Čestitam!
Predivno. Možeš li snimiti zlato?
-Može. -Može, ljudi. Hajde, Jone!
Daj da ti pomognem.
-Jone. -Jone.
Molim te nekoliko autograma.
Jone, možeš li mi dati autogram?
Podijelili su Grammyje u Las Vegasu.
Svaka čast Jonu Batisteu. On je pravi brat!
Pravi glazbenik. Grammy za album godine.
Što da mislimo o ovome?
O ovoj perverziji na Grammyjima?
Pobijedio je Billie Eilish za album godine.
Pobijedio je Lil Nas Xa. To su albumi koje ljudi slušaju.
Nastup Jona Batistea bio je u rangu nastupa kod Ellen.
Kao da je zapeo u Pharrellovu spotu za „Happy”.
Nemam ništa protiv njega. Mislim da je sjajan…
Prvi put nakon 14 g. crnac je dobio Grammyja za album godine.
Molim? Stvarno?
Ima mnogo lakirane kože. Treba malo…
Mogu njegovati samo kožu koja upija.
-Žao mi je. -Ne, meni je žao.
U redu je. Doći ću drugi put.
Ne bi pomoglo, a imam najbolje proizvode.
Samo kreme, nemam vosak.
Onda drugi put. Ništa zato.
-Dobro. -Hvala lijepa.
-Odmaram se na vašem naslonjaču. -Jeste li slavni?
-Molim? -Imate snimatelja.
On mi je dobar prijatelj. Samo nas snima.
-Stvarno? -Družimo se.
-Čime se bavite? -Glazbenik sam.
-Stvarno? -Da.
Tako je. Imali smo…
-Sinoć smo imali nastup. -Na dodjeli Grammyja?
-Bili smo ondje sinoć. Bilo je genijalno. -Hvala. Super.
Bili smo oduševljeni. Stvarno.
Nastup je bio izvanredan.
-A ples… -Ovo ste vi?
-Da. -Na naslovnici ste.
-Eto. -Ne želimo vam smetati.
Bilo mi je drago. Hvala. Sretan put!
Bilo mi je drago.
Neću vam naplatiti, ali ne mogu ovo staviti na lakiranu kožu.
-U redu je, bez brige. -Mogu ih ulaštiti.
-Sigurno? -Da.
-Sjajan nastup sinoć! -Hvala.
-To! -To!
Blagoslovi me, brate.
-Pobjednici. -Čestitam!
Da. Hvala.
Svatko je na svom putovanju.
Svi idemo prema svom krajnjem odredištu.
Svijet te određuje.
Velik uspjeh. Velik neuspjeh.
Zdravlje je izdaje, a knjiga joj je na popisu bestselera New York Timesa.
To je njezino putovanje.
Osvojio sam pet Grammyja, i za album godine.
Najveću glazbenu nagradu.
Vratio sam se kući, a ona je opet u bolnici.
S time se nosimo.
MEMORIJALNI CENTAR ZA RAK SLOAN KETTERING
Bio si super.
Sve gore do prsnog koša.
Možeš li mi pomoći da sjednem?
-Ha? -Možeš li mi pomoći da sjednem?
Želim zalijepiti slike da ih vidim.
Dobro.
Vidimo se večeras?
Kad?
Poslije?
Vidimo se večeras.
UVERTIRA (GLAVNA TEMA)
A-dur.
Sad odsviraj melodiju. Da čujem.
Što misliš o tome?
Sviđa mi se.
Super. Odsvirajmo još jedanput. Snimit ću ovo.
Da. Svirajte samouvjereno.
Divlji zapad. Pustinja. Ti si kauboj.
Ne bojiš se.
-Jone, ovamo. -Čekaj.
Jone, ovamo, molim te.
-Možeš li skočiti? -Mogu.
Tako.
Nisam htio biti slavan. Nikad se nisam zato bavio glazbom.
To je vibra!
Premda sam zahvalan na tomu, kad bih se još više proslavio,
to bi me samo još više odvuklo od obitelji i bližnjih.
-Ovo je zahtjevna publika. -Znam.
-Uzdam se u tebe. -Razdrmat ću ih.
Moram se paziti da me ta ambicija ne ponese.
Bit će ove veličine, možda malo veće.
Želim postići efekt šahovnice.
Moraš paziti da to ne postane najvažnije
u odnosu prema sebi i onima koje voliš.
To je kao da vodiš dvostruki život.
-Zdravo. -Bok, dr. Charles.
-Kako ste? -Sretan sam što sam ovdje.
-Dobro. -Kako ste vi?
Dobro sam.
Spavala je.
Prvo nas zanima kako je prošlo presađivanje i kako izgleda koštana srž.
Koštana srž izgleda sjajno. Nismo našli stanice leukemije.
To znači da ste u punoj remisiji.
-Super. -To je dobro.
A sada da vidimo koje probleme imamo.
-Pozitivne misli. -Dobro. Hrabro.
Hoće li ova remisija trajati pet godina i hoće li se vratiti? To ne znamo.
Što je drugačije? Nastavljamo kemoterapiju.
Uzimate je sve dok funkcionira.
-Kemoterapija zauvijek? -Da.
Devedeset posto je upravljanje rizikom.
-Isplati li vam se riskirati? -Shvaćam.
Bit će trenutaka kad ćete morati donijeti odluku.
Želite li ići nekamo gdje ima tisuću ljudi?
Radite ovo da biste živjeli, ne preživljavali.
Živite svaki dan kao da je posljednji.
Jedinstveni ste. Brojevi vam ništa ne znače.
Kakav je raspored biopsije?
Šest mjeseci, devet mjeseci, 12 mjeseci.
I zatim otprilike svakih šest mjeseci. Kad prođe pet godina, vidjet ćemo.
Zabrinuti ste.
Ne. Mislim da sam dobro.
Sama pomisao na to da ću do daljnjega biti na kemoterapiji…
-Plaši me to „do daljnjega”. -Znam.
-Ne moramo to raditi. -Ma ne.
-To nije Božja zapovijed. -Da.
Radimo ono što nam se čini ispravno. Ali mislim da je važno imati plan.
Tako da znate što ćete. Ali samo budale i mrtvi ne mijenjaju mišljenje.
Oboje se možemo predomisliti.
Dobro sam. Samo…
Već ste imali pacijente koji su neprestano bili na tome uz dobru kvalitetu života?
Kako si? Koliko vjere imaš?
U sve, trenutačno.
Imam vjere da se sve može promijeniti.
PSIHOTERAPEUTKINJA
Imam vjere da se sve mijenja.
Bog daje i Bog uzima.
U tren oka.
Sve može nestati.
Jasno, volio bih da je nešto drugačije.
Ali mislim da sve više shvaćam
što je istinsko prihvaćanje.
I istinska zahvalnost.
Ta mi se spoznaja čini nužnom.
Dobro. Kako se nosiš s time?
Zatekla me jedna odluka pred kojom sam se našao.
Sada je moram donijeti,
ali nema veze s onim što ljudi vide izvana.
To nije lako.
Ali ne smijem se bojati.
Imam novost o našem dragom prijatelju Jonu Batisteu.
Jon je odlučio napustiti emisiju.
Znam. I ja se tako osjećam.
Uzet će malo vremena za sebe,
s punim pravom, iz najboljih razloga.
Tako sam sretan zbog tebe.
Jon Batiste izvodi Američku simfoniju u Carnegieju.
Jon Batiste nastupa u Carnegie Hallu u sklopu serije Perspektive.
Bit će to „kulminacija više od stoljeća crnačke umjetnosti”.
Oscarom nagrađeni skladatelj ovime odaje počast
vizionarima poput Dukea Ellingtona,
Jamesa Reesea Europea, Mahalije Jackson i Nine Simone,
koji su nastupili u Carnegie Hallu.
Dobra večer!
Dobro došli u Carnegie Hall.
Nije li dvorana predivna?
Jeste li spremni?
Prvi sam put izašla nakon gotovo godinu dana.
Jeste li spremni za našu zvijezdu?
Maestro!
Kralj New Orleansa!
Dame i gospodo, molim pljesak
za Jona Batistea i Američku simfoniju.
Dobro.
Zdravo!
Hvala!
Čovječe!
Jeste li spremni?
Zabavimo se.
Nestalo je struje.
Nema struje na pozornici.
Nema struje.
Još nema struje.
Provjeri slušalicu. Imamo struju.
Ništa ne može zaustaviti Božju moć.
Tolike su sile bile protiv ovoga.
Naišli smo na tako mnogo zapreka.
Čak i usred ove izvedbe dogodilo se nešto za što niste ni znali.
Divno je što smo ovdje i sviramo ovu glazbu.
I to cijeli raspon glazbe.
Hvala što svjedočite ovom trenutku s nama.
Hvala.
Prijevod titlova: Sanja Vorkapić Velić