Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
JABLOŇOVÝ KVĚT
Ahoj!
Doprčic...
Nezlob se.
Příbuzný?
Tatínkův popel.
To je mi líto.
Prosím.
Měl takové přání,
aby aspoň jednou v životě viděl Dunaj,
ale nikdy mu to nevyšlo.
Proto jsem ho sem přivezla.
Z Vietnamu.
Z Vietnamu?
Tys tam byl?
Ne.
Já se nedostanu ani k Balatonu.
To je jezero nedaleko odtud.
Mají tam langoše, hejky a turisty z Německa.
Nejsem zrovna společenský tvor.
Vůbec nevím, o čem bych se měl bavit.
Neřekla bych.
Každopádně... táta je konečně doma.
Jak to, doma?
Splnilo se mu přání.
Počkej!
Můžu tě doprovodit?
Vyznáš se tu?
Vezmu ti kufr!
Viktor. Viktor Pálfai.
Rád bych vám bez postranních úmyslů nabídl pomoc, madam.
Madam?
Víte, já jsem vlastně rytíř, který cestuje časem.
Promiň!
A záchrana mladých dam je moje parketa.
Jsi tu ve městě poprvé?
Máš kam jít?
Mluvíš pěkně maďarsky.
Máš tady rodinu? Jak dlouho tu budeš?
A co budeš dělat?
Někoho hledám.
Rodině moc záleží na tom, abych ho našla.
Smím vám vzít tašku, madam?
To mě naučili na rytířské akademii.
Prosím.
A co víme o té důležité osobě?
Že tu kolem roku 1974 studoval
na Zemědělské fakultě.
Že je lehkomyslný, a v tom tkví jeho kouzlo.
Dobře tancuje, má rád přírodu.
- To není málo! - A umí lidi rozesmát.
Je tajemný, vždycky krásně voní a...
A?
A dokonale líbá.
Náš Parlament se proslavil i tím, že ho chtěl koupit Freddie.
Kdo?
Freddie Mercury.
Zpěvák kapely Queen!
Psal se rok 1986.
Ikonický koncert Queen v Maďarsku.
První západní kapela hrající za železnou oponou.
Je to možný?
Jak se to zatento-šmodrchalo?
Freddie je na scéně, má svou bílou vestičku a...
To znám.
Slyšela jsem to od babičky.
Pojď, už je to jenom kousek.
Tak... jsme tady.
Takhle bylo město zajímavější.
Takže tu nejsi poprvé.
Víš, podle táty se člověk osudu nevyhne.
Když máš někoho potkat, tak ho potkáš.
Ale já bych chtěla jít osudu naproti.
Moc mi záleží na tom, abych toho člověka našla.
Pomůžeš mi?
Znám někoho, kdo nám pomůže.
Ráno tady na tebe počká.
Nebo tady, v kavárně.
V devět.
Dobrou noc!
Dobrou noc, rytíři!
Počkej.
Ani nevím, jak se jmenuješ.
Song Ha.
Těší mě, Song Ha.
Dobré ránko!
Jo, dobrý.
Ano, jsem perverzní slídil.
Haha. Dáte si něco?
Dám. Jedno kapučíno, čokoládový croissant
a taky milýho číšníka, který mi to donese.
Máme jen bez náplně.
Číšníky bez náplně? Jo, může být.
Dobré ráno.
Nápodobně.
Omlouvám se za zpoždění.
A ten tvůj známý?
Sherlock Holmes. K vašim službám.
Kdo že?
To byl vtip.
Dobrá. S čím vám mohu pomoci?
Hledám jednu nezvěstnou osobu.
Začal jsem s pátráním.
Roku 1974 absolvovaly na zemědělce tři třídy.
To je 87 lidí.
Stačí nám jednoho po druhém vyzpovídat.
To je úžasný plán.
Dobrý den, slečno.
Dám si to samé, jen s vanilkovým croissantem.
Hned to bude.
Milý člověk.
Já snesu každého, kdo mi přinese kafe a snídani.
A toho, kdo přinese kytičku?
Bílá frézie.
Ty měla babička nejradši.
Tak můžeme začít?
A kde jsou jména a telefonní čísla?
Výborný dotaz, Watsone.
Viktore...
Dobře. Tak pojedeme na univerzitu.
Venku stojí auto.
Totiž, ono je mámino, ale i tak tam stojí.
Ještě jednou totéž, ale s čokoládou.
Nezlobte se. Můžete nám to zabalit?
Jistě.
Hotově, nebo kartou?
Kartou.
Super.
Vidělas, jak se tvářil?
- Učil se u něj Charles Manson. - Kdo zas?
Jeho příběh se dá vyprávět
jen za tajemného svitu měsíce,
před zrcadlem...
Tadá!
Nemůžou nás přece poznat.
Že ne?
Přesně, jak mi to babička popsala.
Jeden moudrý Vietnamec řekl,
že se často bojíme něčeho vzdát,
protože pak bychom se neměli čeho držet.
Na co myslíš?
Jak by asi vypadaly naše životy,
kdyby babička přestala věřit
a nezachovala si tuhle vzpomínku.
Pomohlo jí to přežít válku.
Dávalo jí to naději.
Nemusíme se vždycky vzdát toho, co jsme už jednou našli.
To je taky z filmu?
Ne. Moudrost je má další supervlastnost. Tos nevěděla?
Mám to!
Hledáte něco?
Ano, víte, všichni něco hledáme,
nebo spíš někoho. A jistě rozumíte tomu, co je štěstí
a jak je prchavé.
Když tu osobu najdeme, nesmíme ji pustit.
Ale nejdřív ji musíme najít.
V knihovně?
Nikdy nevíte, kde narazíte na štěstí.
Váš studentský průkaz.
Ano.
UNICEF...
Městská zoo...
Nevadí, že je z jiné fakulty, a navíc prošlý?
Super přesný odhad situace,
super rychlá reakční doba a super exaktní manévr.
Teď jsi vážně předběhla osud.
Děkuju!
Přišel jsem o průkaz studenta.
Ty jsi ještě student?
Ne. Proč?
Pak ti chybět nebude.
Ale bude.
Co to je? Taky cítíš tu vůni?
Plněné palačinky s jablečným sosem.
Voní přesně jako od babičky.
Nebo jako od mýho dědy.
Podívej!
To jsou oni.
Není to ani jeden z nich.
Co tam vidíš?
Vzdej to, Viktore. Nevyšlo to.
Prosím!
Dobře.
Vidím tu asi padesát lidí.
Ani jeden není ten, kterého hledáme.
Ne, je tady padesát lidí.
Včetně jmen! A nejmíň jeden z nich zná toho, kterého hledáme.
Vím, že to je dávno, ale třeba byste si na něco vzpomněl.
Ne, člověka jménem László nehledáme.
Hledáme Tibora.
- Dobrý den. Ano... - Každý někoho hledáme,
ale já hledám konkrétního člověka, který s vámi studoval.
Na zemědělské fakultě. Rozvedli se.
Ona neví, kde bydlí.
Rozvedla se včas, aby ho nezavraždila.
Rozumím. Určitě se zaregistruju.
Ano. Vlastně ne...
Na to se neptám. Totiž ten pán...
Ano, děkuju.
Napíšu.
No tak, Sherlocku. Nevzdávej to.
- Víš, co to je? - Ubrousek?
Ano, i ne.
Jde totiž o ubrousek, na němž je napsaná adresa.
A čí?
Tajemnice Spolku Vietnamců žijících v Maďarsku.
A zítra tam zajedeme.
Xu... an... Lan.
Xuan Lan. A proč jsme ten spolek nezavolali hned?
Nevěděl jsem, že existuje.
Ale už to víme. A mezitím tě zavedu na jedno krásný místo.
Je to překvapení! Bude se ti tam líbit.
Květinka ke květince.
Když protější svah nasvítí slunce, je to dechberoucí pohled...
Drink?
Žádná ozvěna.
Dobré ráno.
Ahoj.
Já vím, jdu pozdě.
Viktore.
Jsme v tolika věcech úplně jiní.
Oběma se nám život odvíjí jinak.
Život se odvíjí tak, jak si ho nalajnujeme.
Neříkala jsi to?
Jít osudu naproti...
Mám snoubence.
Já...
Znám ho od dvanácti let.
Naše rodiny se znají a oba si dobře rozumíme.
A tebe to pěkně nudí.
Jak to můžeš říct?
Vůbec mě neznáš, tak se netvař, že víš, jak žiju!
Líbala jsi mě.
Ale nerada!
Promiňte, bydlí tady paní Xuan Lan?
Co si přejete?
Víte,
sháníme informace o jednom absolventovi Zemědělské univerzity.
Jaké informace?
Hledáme Tibora.
Chodil s paní Xuan Lan na fakultu.
S tím vám bohužel nepomůžu.
Prosím vás. Víte, že tady Song Ha
přijela až z Vietnamu, aby ho našla?
Dobře. Tak pojďte dál.
Děkujeme.
Sedněte si.
Omluvte mě.
Song Ha! Podívej.
Není to on?
Ty jsi Sherlock! Proč myslíš?
Mám tušení.
Thien Nga. Thien Nga. Thien Nga!
Já jsem Song Ha.
Věděla jsem, že za mnou jednou přijdeš.
Řekni... Našel tě, viď?
Paní, já...
Byla válka. Každý se bál. Já se taky bála.
Museli jsme dodržovat pravidla.
Neměli jsme na vybranou.
Obdivovala jsem tě. Udělala jsi, co jsi chtěla.
Já hledám Tibora. Nevíte...
Láska za nic nemůže. Jenom lidi.
V pořádku, babi? Odpočineš si?
Nic mi není. Nech mě.
Láska je schopná takových skutků!
Jak dlouho je na tom takhle?
Od té doby, co umřel děda.
Takhle zničit nebohou rodinu.
O kom to mluvíte?
Thien Nga...
Omlouváme se za vyrušení.
Pojď!
Na shledanou.
Ahoj. Přinesl jsem ti kafe a snídani.
Nejsem oblečená!
Hledal jsem dál
a na webu jednoho z absolventů jsem našel tuhle fotku z roku 1974.
Dívej!
Vidíš?
Moje babička.
A tohle je Tibor?
Možná. A tahle, vedle tvojí babičky,
je ta kočičí lady.
Jedeme za ní.
Kočičí lady?
To je někdo, kdo už dávno vzdal touhu s někým žít.
Proto nenávidí svět, a hlavně lidi.
To umějí kočky nějak vycítit a nastěhují se k ní.
Jsi hroznej!
Proto mě lidi mají rádi.
Viktore. Minule...
Já vím.
Teď to víš. Jsem zasnoubená.
Ano.
Mám v plánu adoptovat kočku. Nebo psa. Nebo alpaku.
Proto jsem to ještě neudělal. Neumím se rozhodnout.
A co třeba ještěrku? Hodila by se k tobě víc.
Hele, Mulan! Nebuď drzá, jo?
Mulan je Číňanka.
Co to máš na ponožkách?
To je zajíc s parožím.
Zajíc s parožím?
- S kancem totiž neměli. - Jo tak.
S liškou taky ne.
A ponožky bez zvířete náhodou neměli?
Proč bych na nich neměl mít zvíře?
Vítám vás.
Viktor Pálfai.
Katalin Szabadosová.
Pojďte dál. Sedněte si.
A nemusíte se zouvat! Hned jsem u vás.
Je to ona?
To nezapře. Jen se na ni podívej!
A co tady chce?
To ještě nevím.
Už to nesu. Uvařila jsem kávu.
Drahoušku... Ani nevíš, jak jsem rád,
že jsi tady v Maďarsku. Posaďte se.
Děkujeme.
No, a kde jste se vy dva poznali?
Víte, já jsem u Greenpeace a záleží mi na tom, aby...
On chrání vodstvo.
A já jsem stála na nábřeží...
Táta chtěl vždycky vidět Dunaj, tak jsem ho sem přivezla.
A kde je teď?
Ve vodě.
Přijeli jsme, protože hledáme jednoho člověka.
Chodili jste spolu na stejnou fakultu.
Babička ti vyprávěla?
Hrozně málo.
Thien Nga, počkej!
Promiň.
- Pospěš si. - Už jdu.
Jestli se otočí, tak se jí líbíš.
Doufám, že jsem se přehlídla.
Jasně. Vrazila jsem do něj náhodou.
Dobré ráno!
Tak pojďte!
-Četla jsi Romea a Julii? - Prosím?
Romea a Julii. Žádný happy end to nemá.
Ona se otráví. On si myslí, že je po ní, tak se zabije.
Pak se ona probudí, a když zjistí, že on nežije, zabije se taky.
Bude tam hrát Tamás Somló. Musíš přijít.
Ještě uvidím...
- Hned jsem zpátky. - Dobře.
Všude jsem tě hledal.
Tak co rameno?
Lepší, ale kdybys mi to vynahradila, bolelo by mě míň.
- Stalo se něco? - Ne, nic.
- Hned se vrátím. - Jasně.
Než mi zase zmizíš,
chci se zeptat, jestli bys se mnou nešla na ples.
Nevím. Možná tam ani nepůjdu.
- Neruším? - Ne.
Ptal jsem se Thien Nga, jestli se mnou půjde na ples.
Bohužel už to slíbila mně.
Aha.
Tak to se moc omlouvám.
- Tak půjdeš se mnou? - Prosím?
Na ten ples?
Já myslela, že jsi to hrál...
Jasně že jo.
Ale když nás tam spolu neuvidí, tak se na to přijde,
a to nemůžeme riskovat.
Ne, to fakt nemůžeme.
Rektorát Zemědělské univerzity
tu vítá své profesory, Svaz mládeže,
zástupce stranické organizace, akademické funkcionáře
a naše vietnamské přátele, kteří nám pomáhají
rozvíjet přátelství mezi oběma zeměmi.
Ale nyní dejme prostor zábavě. Soudruzi!
Zahajuji univerzitní ples roku 1974.
Nezírej na ni tak okatě. Inspektor se dívá!
Posloucháš mě vůbec?
Jsi normální? Je to Vietnamka!
No a? Znáte se? Musím ji poznat.
Nic nechápeš.
Podle pravidel nesmí chodit s místními.
Podle pravidel? Výmluva!
Tibore, to není legrace!
Promiň.
To nic, je to moje chyba.
A pak se na mě podíval...
- Jenom tak? - Ano!
Je sladkej. A když řekl...
Kdo je sladkej a co řekl?
Tibor.
Že spolu nic nemáte?
To nemůžeš udělat ani sobě, ani nám.
Ohrozíš tím budoucnost nás všech.
Ne. Když se to neprovalí.
Tady? Jak by se tady něco neprovalilo?
Nemysli si, že zrovna já to prokecnu.
Já vám to přeju.
Děkuju.
- Musím jít. Zítra v knihovně? - Jako vždycky.
- S půlhodinovým zpožděním? - To bylo jednou.
Jednou denně!
Ale dávejte si pozor. Stěny tu mají uši.
Poslyš. Pro tebe je to vzrušující dobrodružství,
ale nerozumíš tomu, co se děje.
Tohle je náš život, chápeš?
Samozřejmě. Uklidni se.
Jak to můžeš chápat?
Otec Thien Nga padl ve válce,
a jenom díky tomu tady ona může studovat.
Jak asi bude její mámě, až jí odsud vyhostí dceru?
Kvůli hloupému flirtu!
Co děláš dneska večer?
Musím se učit.
"Dopad agrochemie na obiloviny a ochranu rostlin."
Ó, to bude vzrušující.
- Večer jdeme do klubu. - Tak jo.
Hele, Thanh sem pořád kouká.
Všimla sis? Pořád na tebe zírá.
Slušelo by vám to.
To mě ani nenapadlo.
Kdyby se Julie tak dlouho rozmýšlela...
Tak by ještě žila.
Dej mi taky jednu.
Teď mi jde karta.
Zase bereš pakl?
Musíme se dívat na ty zprávy?
Nalej mi.
Jak jsi to zamíchala?
Vidím ti do karet!
Neříkala, že přijde?
Jestli se jí zhorší známky...
Komu? Thien Nga?
Viděli jste ji někdy bez učebnice v ruce?
Jo, napadlo mě, že by mě mohla doučovat.
Já ti ráda pomůžu.
A tobě taky. S maďarským názvoslovím a tak.
Jde sem Křižák smrti!
Váš průkaz.
Ještě jednou, a pozvu si vás na kobereček.
Chodíme se sem učit, pane.
A kamarádka? Ta sem taky chodí?
Koho myslíte?
Slečnu Thien Nga. Kde je?
Učí se. Na pokoji.
Pojďte se mnou.
Jdu ji varovat.
Nemáme co skrývat. Klidně mluv maďarsky.
Jak se mají rodiče?
Dobře, soudruhu Vu Thane.
Nemusím vám, doufám, připomínat, jakou máte výsadu,
že tu můžete být a studovat.
Já vím.
A znáte pravidla.
Když selže jeden, strhne s sebou ostatní.
Co by si rodiče pomysleli, kdyby vás odsud vyhostili?
Chudák otec! Víte, že jsem vašeho otce dobře znal?
Soudruhu inspektore.
Váš průkaz.
Prý jste dnešní odpoledne strávila se slečnou Xuan Lan.
Byly jsme s partou v lese.
Sedněte si.
Napište mi jména. Všechny, kteří dnes byli v lese.
Měli jsme povolení.
Jen pište.
Dobrý večer.
Napsalas tam všechny?
Hádej. Co jsem měla dělat?
Už toho nech! Nikdo to neví. A i kdyby to někdo vykecal,
kdo by podezíral jedničkářku a vzorňačku,
že má nějaké tajemství?
Já bych radši, aby tajemství neměla.
Já vím.
A vůbec, ty by ses taky neměla zaplétat s Thanhem.
O čem to mluvíš?
No vážně. O čem?
Vidím, jak se na sebe díváte.
- Nesmíte se ani dívat? - Ne!
Musíme celý den sedět v lavici a mít zavřený oči.
Tak co?
Na co se ptali?
Na nic.
Vejdeš, vytáhneš si otázku a mluvíš.
A když se zasekneš?
Všechno umíme. Neboj se.
Dobře to dopadne. Slyšíš?
Uklidni se!
Zrovna ty musíš kvůli zkouškám takhle vyvádět!
Všechno na nich záleží.
No prosím!
Tím, že si přivodíš vředy, si fakt nepomůžeš.
Něco novýho?
No... já tuhle blbost prostě nechápu.
Když nechodíš do hodin...
Že bys mi to vysvětlila?
Tak na našem místě. V sedm.
Přijdu.
A budu jenom tvůj.
Nemůžu se dočkat.
Thien Nga! Počkej.
Co se děje?
Nic. Už je mi líp.
Ahoj!
Stalo se něco?
Nic.
Naše hodina! Nezlob se, já...
To nic. Chápu.
No?
Objednala jsem tě.
Na zítra odpoledne.
Děkuju.
Musím s tebou mluvit.
Vysvětlím ti to.
Ne že bych nechtěla přijít, ale nemohla jsem!
Musela jsem někomu pomoct.
- Kdo je důležitější než já? - Ne!
Prostě má malér!
Co tím... chceš říct?
Jaký malér? Kdo?
Umíš držet tajemství?
Jste zhruba v sedmém až devátém týdnu.
Jestli je to pravda, tak přijdou na to, že jsme je kryli.
Budeš muset odjet?
- A bůhví kam. - Jak to?
Pošlou mě do pracovního tábora nebo na frontu.
Nechci, abys odjel.
Já taky nechci pryč.
Je vám, doufám, jasné, že ve vaší situaci
by byl nerozum zatajovat jakékoli informace.
Jistě.
Dobře.
Jak dlouho víte, že má Thien Nga poměr s tím Tiborem?
Já to nevěděla.
Máte společný pokoj. Nebavíte se spolu?
O tomhle ne.
Myslíte, že vám to věřím?
Ale je to pravda.
Na spoustě věcí jsme se neshodly.
A tohle k nim patří?
Neshodly jsme se třeba na tom, jestli se máme družit s Maďary.
Vy nemáte maďarské kamarády?
Nemám žádné kamarády.
Ta zrzavá holka a Thanh se spolu náramně druží.
Víte, že si vás všechny předvolám?
Ano, pojďte dál.
Sedněte si.
Proslýchá se jedna věc.
Jistá vietnamská studentka se prý schází s maďarským studentem.
Co o tom víte?
Vím, že se cizí studenti nesmějí s místními...
Ano? Zajímavé. Myslel jsem, že jste kamarádi.
Jistě. Ale všichni víme, že tu nebudou napořád.
Přátelství nebývají jednoduchá.
Všiml jsem si, že jste si s jednou spolužačkou blízcí.
My se...
Jenom se učíme.
To, že tu můžou studovat, je jen díky dobré vůli vůdce.
A pokud někdo jeho dobrou vůli zneužije, byť je to kamarád...
Víte, co je kolektivní vina?
Musíme tu jeden na druhého dávat pozor. I na naši pověst.
Je to tak?
Vím jen to, že...
Že po plese...
Thien Nga! Vstaňte. Máte deset minut, abyste se sbalila.
Stůj, mladej! Dovnitř nemůžeš.
Promiňte.
Řekla mi to profesorka. Proč ne vy?
- Kde je teď? - Nevíme. Nikdo to neví!
Najdu ji!
Ty bezpáteřní kryso! Co tady děláš? Zrádce!
Ty to nevíš? Ty to nevíš?
Přestaň! Přijde strážník a všechny nás zatknou!
Za pár měsíců by se to stejně provalilo!
Tak ty bys nás udal? Proč za pár měsíců?
Ty to nevíš?
Co se tady děje?
Nic. Už jdeme.
Musím ji najít.
Já vím.
Pomůžu ti.
Pomůžeš?
Vážně?
Ty mi pomůžeš?
To je jasný.
Najdu ji.
Kde? Půjdeš na ambasádu?
Když to bude nutný...
- Zatknou tě. - Možná.
Tibore! Tibore!
To ti nevyjde. Prosím tě, mysli.
- Co vy tu děláte? - Kde začneme?
- Na ambasádě. - Fajn. Tak jdeme.
To si piš, že jdu taky.
Mám něco našetřeno.
Doběhnu pro peníze.
Zmizte! Soudruhu Vu Thane, můžu se na něco zeptat?
- Je to pravda? - Co?
Že jste nás udali?
- Já ji musím vidět. - To nejde.
-Čekám s ní dítě! Pochopte to. - Chápu.
Můžete nám aspoň říct, jestli tu vůbec je?
Zavolejte někomu, kdo nám pomůže.
Soudruzi! Běžte domů.
Pochopte, máme tam kamarádku...
Tohle není Odbor ztracených dětí.
Chtěl bych s ní mluvit.
Běžte ven!
Prosím vás!
Tak jak to šlo?
Musíme to vymyslet jinak.
Dokdy máš půjčený tenhle byt?
Kámoš se sebral, odjel ven a myslím, že už se nevrátí.
Tohle je byt disidenta?
Aspoň máme víc času.
Jak se dá jet do Vietnamu? Jenom vlakem, ne?
Dobrý den. Kdy jede nejbližší vlak do Hanoje?
- Kam? - Do Hanoje.
Vietnam. Tam se jezdí jen dvakrát do měsíce, a ještě to není jisté.
- A kdy jede další? - Nevím.
A kdy odjel poslední?
To kdybych věděla, tak vám povím,
kdy pojede ten další, ne?
- A kdo to teda ví? - Asi pánbůh, drahoušku.
Máte vůbec povolení?
- K čemu? - K nákupu jízdenky.
Tak máte?
Nenastydni.
Já musím zpátky do školy.
Dobře. Běž.
Díky.
Však ona přijede, hochu. Přijede.
Bude z vás mít radost, drahoušku!
Nástupiště 9.
Nikdo nám neuměl pomoct.
Thien Nga nás všechny vystavila nebezpečí.
Chtěla si to dítě nechat.
To bylo jasné. Všechno by se provalilo.
Tenkrát byla jiná doba...
Víte o něm něco?
Udělal maximum, aby za ní odjel.
Ale za minulého režimu to vůbec nebylo snadné.
Pane, buďte tak hodnej...
Říkám vám to už devátý den.
- Nemůžu vás pustit. - Pochopte mě!
Za to, že jsem vás nenechal zatknout, poděkujte mé dobrotě.
Dobrý den, Tibore.
Márto, jste den ode dne krásnější.
Zato vy vypadáte čím dál hůř.
Prosím vás, pomozte mi.
Už jsem řekla. Nejde to!
Běžte se domů vykoupat!
Ale...
- Tam ještě je. - Není.
Kdybych byla Thien Nga a viděla tohle, odjela bych domů taky.
Máme plán.
Možná nebude fungovat, ale nic lepšího nemáme.
Nepustili mě dál. Ani si neposlechli, co chci.
Kdybys nebyl takovej srab, nebyli bysme teď v loji.
- Srab? - Jsi snad hluchej?
- Tebe to ještě nepustilo? - Nemluv.
Stejně by to brzy vyšlo najevo!
Nech toho!
Mám mlčet a čekat, až se to provalí?
- Povezeme se všichni! - Přestaň!
Thien Nga se k tomu postavila tiše a se ctí.
Nedivím se, že nechtěla, abys o tom těhotenství věděl. Sobče!
Nechtěla...
Jsi tu jenom proto, že tě hryže svědomí.
No a co? Chci pomoct!
Oba se sem přišli schovat. A dělají stejnou pitomost!
Takže kde jsme přestali...
Jděte pryč. Nechci, abyste kvůli mně trpěli.
Konečně to chápeš.
Chci jen vědět, jestli je Thien Nga v pořádku.
Minimálně tohle ti dlužím.
A já s váma byla od začátku.
- Vážně? - Ano. Tomu bys nevěřil...
Co jí chceš říct?
Budu improvizovat.
Dobrý den, Tibore.
Dlouho jste tu nebyl. Myslela jsem, že jste to vzdal.
- Takhle mě znáte? - Ne, myslela jsem, že jste marod.
Vypadáte obstojně.
Vy taky. Jako vždy!
Tak co máte v plánu?
Dát mu do jídla prášky na spaní?
Plán bychom měli, ale bez vás ho nedotáhneme do konce.
Neříkejte... Pojďte.
Thanh je můj kámoš.
Dobrý den.
Není to, doufám, jeden z těch bezva kamarádů, co vás udali?
Takže... Thanh si požádá o jízdenku na vlak,
aby mohl navštívit nemocnou matku v Hanoji, a já pojedu místo něj.
Moc podobní si nejste.
Prosím vás.
Proč bych vám měla dělat takovou laskavost?
Protože...
věříte v lásku.
Dokud všechny nepřivedete do maléru, nebudete mít klid.
Myslím, že když mu pomůžeme, mnoha lidem se uleví.
Pojďte se mnou. Vy tu zůstaňte!
Tak co?
Do týdne to vyřídí.
- Najdi ji! - Pozdravuj ji.
Dávej na sebe pozor.
Děkuju vám.
Děkuju!
Už jsem ho pak nikdy neviděla. Kolovaly zvěsti o tom,
že si odseděl spoustu let za špionáž,
že ho popravili, nebo že se usadil.
Taky že pěstuje jablka
a žije na venkově.
Ale vím, že ji nenašel.
Už jsme spolu nikdy nemluvili. Xuan Lan nechala školy a odjela.
Nevím, co se s ní stalo.
Parta se rozpadla.
Zůstali jsme jen my dva.
My pojedeme dál.
Třeba ho najdeme. Když něco zjistíme, zavoláme.
Ano, to by bylo fajn.
Děkujeme vám za pomoc.
To je v prdeli!
Změnilo by se něco, kdyby byli statečnější?
Thanh je mohl zachránit, kdyby řekl, že to dítě je jeho.
Quang nepřijde?
- Dozvěděla se, že jí zemřel syn. - Chuděra. Jak byl starý?
17 let.
- Vidíte tu holku? Proč se vrátila? - Aby zostudila matku.
-Ženy si už hodně vytrpěly. - Vyrovnat!
- Jako my všichni. - Pozor!
Vlevo v bok!
Pochodem v chod!
Thien Nga! Dceruško...
Mami!
Vítám tě doma. Půjdeme dovnitř.
Přetrhla se ti nit. Už to půjde.
Já...
Nepřijela jsem na návštěvu.
Lhala jsem ti.
Já vím.
Proč jsi mě pouštěla domů?
Ty se za mě nestydíš?
Jsi to jediné, co mám.
Mami...
Nezlob se na mě.
Ten otec musí být dobrý člověk, když si chceš jeho dítě nechat.
Za chyby dítěte můžou stejně jeho rodiče.
Máme divokou dceru. Jestli mě miluješ, dohlédni na ni.
Stejně tu svou tvrdohlavost zdědila po tobě!
Tohle si vezmi s sebou.
Až porodíš, najdi si práci, abys dítě uživila.
Jednou za mnou přijedeš, to vím.
Sbohem, dceruško.
Haló! Je tu někdo?
Nikdo tu není.
To je beznaděj.
Dáme si večeři.
Vím tu o jednom místě.
- Dobrý den. - Zdravím. Budete jíst?
Ano, díky.
Slečno.
Děkujeme.
Je to moc dobré.
Ochutnej ještě tohle.
Měl jsi pravdu.
Hned mám lepší náladu.
To víš, oni taky hledali štěstí.
Jako ty.
- Dobrou chuť. - Děkujeme.
Ochutnej.
A co tvoje maminka? Skoro o ní nemluvíš.
Těžko se vyrovnávala s tátovou smrtí. Byla na tom zle.
Ale děda jí moc pomohl.
Například z tebe vychoval džentlmena.
Zrovna jako tvoje babička... má i můj děda svou slavnou hlášku.
"Řeknu vám jedno.
Život je jediná věc, která vydrží celý život.
Všechno ostatní je nejisté."
Moudrý muž.
To on je.
Hodně pro tebe znamená?
Ano.
Děda mě v podstatě vychoval.
Já vám rozumím.
Ano, já vím.
Upřímnou soustrast.
Zase nic. Nikdy ho nenajdu.
A asi to není náhoda.
Třeba mi to vzkazuje osud.
"Milá zlatá, tohle jsem nevymyslel. Tohle není tvoje cesta."
A možná má pravdu.
Třeba bych se tím vůbec neměla zabývat.
Takže radši snoubencem?
Miluješ ho?
Jak se můžeš takhle ptát?
- A to je co? - Sakra! Došel benzín.
- To nám scházelo. - Kam jdeš?
Počkej!
- Dobrý večer. - Dobrý večer. Jak se daří?
Máte přání?
Nemáme tu rezervaci,
ale kdybyste měla ubytování pro dva...
Haló! Jsi tady?
Můžu dál?
Promiň!
Ty... jsi strašně milá.
Když jsem tě poprvé uviděl, říkal jsem si, že jsi divná.
Teda ne, že ty jsi divná, ale já jsem divnej, protože...
jsem tě vyděsil, a tvůj táta...
Pak jsem měl výčitky svědomí.
Ale to jsem říct nechtěl.
A co chceš říct?
Jo.
Chci říct...
Líbí se mi, že předtím než se usměješ, malinko skloníš hlavu.
A když... tě něco rozčílí,
tak sepneš ruce, jako by ses chtěla něčeho chytit.
A když se nad něčím podivuješ,
tak si hraješ s vlasama.
A jestli se už nikdy nezasměješ mým zvířecím ponožkám,
tak už nikdy nebudu šťastnej.
Viktore...
Nezlob se. Chtěl jsem tě trochu rozveselit.
Když člověk slyší, že ho má někdo rád,
tak má hned lepší náladu.
A...
To chápeš, viď?
Já jen nechci udělat chybu.
Já vím, já vím.
Jsi rozvážná, to je správný.
Chytrý.
Ale když úplně neznámý člověk
hledá jiného neznámého člověka,
není to nijak chytrý krok. Ale jinak bychom tady nebyli.
A...
každý musí udělat nějakou hloupost, než se usadí.
Sladké sny.
Vypadáte, že vám to prospěje.
Na účet podniku.
Posílá mě sice žena,
ale rád si poslechnu, co vás trápí.
Víte,
když jsem sem přijela...
Hledám odpovědi na spoustu otázek...
Pak jsme se poznali, a on byl tak pozorný...
Já ale nemůžu všechno zahodit... Je úplně jiný...
Prarodičům vydržela láska doteď...
Prošli jsme každý sad tady v okolí,
ale já už ani nevím, jestli ho chci najít.
No...
Žije tu jeden chlapík, vyhlášený sadař.
Nikdo ho vlastně nezná.
Žije sám v kopcích jako medvěd. Zajímá se jenom o jablka.
Bydlí nahoře na kopci. Nějaký Tibor nebo Tamás.
A víte, kde přesně bydlí?
To bohužel. Ale v tomhle počasí bych vám cestu nedoporučoval.
Běžte spát.
Potřebujete to.
Děkuju.
Není zač.
A buďte na něj hodná.
Má vás rád.
Já vím.
Jenže já se za měsíc vdávám.
Tady není...
Prosím vás, nevíte, kde je ta holka?
Večer jsem jí vyprávěl o chlapíkovi, co žije na kopci.
- Ale vymlouval jsem jí... - Ta vás neposlechne!
Vám to taky nedoporučuju. Venku to klouže!
- Našla jste ho? - Ne, zabloudila jsem.
Viktore. Viktore, přemýšlela jsem o tom, cos mi včera řekl...
Chci, abys věděl, že já...
Prostě... Líbí se mi tvoje bláznivé ponožky se zvířaty
a tvoje posedlost vodou a všechny tvoje supervlastnosti.
Viktore!
Dědo...
No... kdo je ta dívka?
Jak to myslíš? Nechápu...
Mluvil jsem se sestřičkama, když jsi spal. Tak povídej.
Proč nejsi spisovatel, když máš tak bujnou fantazii?
Ty kluku. Myslíš, že děda umí jenom zahradničit a chytat ryby?
Už dlouho jsi neměl tak dobrou náladu, dědo.
Jak bych neměl dobrou náladu, když se můj vnuk uzdravuje?
Myslela jsem, že když ho najdu, odpoví mi na moje otázky.
Ale proč jsi mi neřekla, že ho hledáš?
Nikdy jsi o něm nemluvila.
Tak sis myslela, že se budu zlobit.
A máš ty odpovědi?
Nevím. Víš...
Viktor je úplně jiný. On je...
Znám ho sotva týden,
přitom jsem mu obrátila život naruby.
A kvůli týdenní známosti nemůžu opustit Tunga.
Proč jsi ho nehledala?
Pořád jsem doufala, ale pak za mnou přišel tajemník strany.
Řekl, že Tibora zatkli.
Když vystupoval z vlaku.
Bránil se, snažil se jim utéct. Věděl, že to je riskantní.
Bránil se, ale... zabili ho.
Proč jsi mi to neřekla?
Dlouho jsem doufala, že to není pravda.
Že to jsou jen pomluvy nebo omyl.
A pak už bylo pozdě.
Nemluvila jsem o tom.
Jsou chvíle, které je lepší pohřbít.
Člověk se snaží na ně nemyslet a časem...
Přeju dobrý den.
Já jsem Tamás Lévai. Myslím, že jste mému vnukovi zachránil život.
Pojďte.
Rád bych ti někoho představil.
Jsem rád, že jste v pořádku.
Ahoj!
Ahoj.
Ahoj, ahoj...
Vím, že jsi odjela, protože...
Je dobře, že ses rozmyslela, ale zároveň...
Rád bych věděl, jestli...
Ahoj.
Jak se máš?
Vím, že už jsi...
Ne, jen jsem chtěl vědět...
Víš, jeden můj kamarád...
Sherlock!
To byl dobrý nápad.
Nemáš zásnubní prsten.
No a? Ty nějaký máš?
No, snad nemusíme tak spěchat.
Radši počkáš padesát let?
České titulky Natálie Nádassy Iyuno 2023