Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sen tidernas gryning...
...sen den allra första lilla flickan föddes...
...har det funnits dockor.
Men det var alltid bara babydockor.
Flickorna som lekte med dem kunde bara låtsas vara mammor.
Vilket kan vara roligt, åtminstone ett litet tag.
Fråga er mamma.
Så här såg det ut tills...
Ja, Barbie förändrade allt.
Sen förändrade hon allt igen.
Alla de här kvinnorna är Barbie -
och Barbie är alla de här kvinnorna.
Hon må ha börjat som bara en dam i baddräkt -
men hon blev så mycket mer.
Hon har sina egna pengar, sitt eget hus -
sin egen bil, sin egen karriär.
Eftersom Barbie kan vara allt, kan kvinnor vara allt.
Och det här har återspeglat sig -
i dagens små flickor i verkligheten.
Flickor kan bli kvinnor -
som kan åstadkomma vad de än bestämmer sig för.
Tack vare Barbie har alla problem -
med feminism och lika rättigheter lösts.
Det tror åtminstone alla Barbies.
De bor ju trots allt i Barbielandet.
Inte ska väl jag förstöra deras illusion?
Och här har vi en sån Barbie -
som lever sitt bästa liv varje dag.
När jag vaknar i min rosa värld
Då vinkar jag till bästisarna här och där
Hej, Barbie
Hej!
Hon är cool
Uppsnofsad Spelar hon schack vid sin pool
Vi har en massa viktigt för oss nu
Ja, hon och hon Och jag och du
Så ballt, rosa går till allt
Supersnygg från topp till tå
Jag är redo att gå, jag är så på
Och här är vår rosa sfär
Andra färger är okej, Men det rosa är vår grej
Blir det klänning? Eller dräkt?
Allt visar på pondus, det är jättefräckt
Du, Barbie Skön stil på G
Om spegeln hade nåt glas i Hade du sett dig le
Runt och runt och runt och runt och
Heja Barbie
Go, Barbie Go, Barbie
Heja Barbie
Go, Barbie Go, Barbie
Heja Barbie
Vi har en massa viktigt för oss nu
Ja, hon och hon och jag och du
Så ballt, rosa går till allt
Supersnygg från topp till tå
Jag är redo att gå, jag är så på
- Och här - Ja, just här
Är vår rosa sfär
Andra färger är okej, Men det rosa är vår grej
R - Rar
O - Oj, så smart
S - Sällan ledsen
A - Ascool
När man leker med Barbies -
- låter man dem inte gå nerför trappan eller genom dörren.
Man bara lyfter dem dit man vill ha dem.
- Nu ska du flyga, yeah yeah - Man använder sin fantasi.
Du avbröt i sången
Hej, Barbie!
- Hej, Skipper! - Och Midge!
Midge var Barbies gravida vän.
Visa inte Midge. Mattel slutade tillverka henne.
En gravid docka är för konstigt.
Hur som helst, Barbie har ännu en viktig dag framför sig.
- Hej, Barbie! - God morgon, Barbie!
Hej, Barbie!
- Ännu en toppendag! - Hejsan!
- Hej, tjejer! - God morgon!
Säg till Barbie bredvid er -
att ni älskar henne.
Reporter-Barbie, fråga nåt.
- Varför är du så grym? - Ingen kommentar!
Allvarligt, ingen kommentar.
Jag älskar er.
Nobelpriset i journalistik går till... Barbie!
Jag jobbar hårt, så jag förtjänar det.
Och Nobelpriset i litteratur går till... Barbie!
- Du är en hel generations röst. - Jag vet.
Vi anser att pengar inte är tal -
och företag har inte rätt till yttrandefrihet.
Så när de anser sig ha den rätten -
försöker de förvandla vår demokrati till en plutokrati.
Jag blir känslosam och uttrycker det.
Jag har inte svårt att vara både logisk -
och känslosam samtidigt.
Det förminskar inte min styrka, det förstärker den.
Hej, Barbie!
Vad kan Barbie inte göra?
Hej, Barbie!
Hurra, rymden!
Jösses!
BARBIELANDET
Barbies dagar är alltid toppen -
men Kens dagar är bara toppen om Barbie tittar på honom.
Hej, Barbie!
Hej, Ken!
- Hej, Barbie! - Hej, Barbie!
Hej, Barbie!
- Hej, Ken! - Hej, Ken.
- Hej, Ken! - Hej, Ken!
- Jag köpte glass åt oss. - Coolt.
- Hej, Barbie! - Hej, Barbie!
- Hej, Ken! - Hej, Barbie!
- Hej, Barbie!
- Hej, Barbies! - Hej, Barbies!
- Hej då, Barbies! - Hej då, Barbies!
Hej, Barbie!
Åh. Hej, Allan!
Det finns inte flera Allan. Han är bara Allan.
Ja, det... förvirrar mig.
Du, Barbie. Kolla in mig.
Ken...
Neeej...!
Åh, nej!
Det gjorde nog ont.
- Ken? - Hej, Barbie.
- Hur mycket såg du? - Vi såg alltihop.
- Upp och hoppa, Ken. - Ni är så starka.
- Allt bra? - Helbra.
Du strandade visst, Ken.
Vore jag inte skadad skulle jag stranda till dig, Ken.
- Jag strandar gärna till dig. - Håll min glass, Ken.
Kom an då, Ken. Nu strandar vi till.
- Då får du stranda till mig först. - Jag kan stranda till er båda.
Du kan inte ens stranda till dig själv...
- Ken? - Varför så känslosamma?
Kom igen, ingen ska stranda till nån.
Okej?
Vi drar.
Såja...
Du var så duktig. Nu fixar vi till dig.
- Kör! - Kör!
- Håll min hand! - Du klarar dig.
Stanna hos mig, Barbie!
Toppen, inte ens bruten. Du är snart bra.
Att surfa är farligare än folk tror.
Du är jättemodig, Ken.
- Tack, Barbie. Jag är inte ens surfare. - Jag vet.
Och inte livräddare, vilket folk ofta tror.
- Jätteofta. - Ja, för mitt jobb är...
- ...bara strand. - Just det.
Du är så duktig på strand.
Du läker snart ihop. När jag hade sagt den meningen hade du läkt ihop.
- Fantastiskt! - Du, Barbie... - Ja?
- Får jag komma till dig i kväll? - Visst.
Jag har inga planer, bara värsta partyt -
med alla Barbies, koreografi och nyskriven låt. Kom förbi.
- Coolt. - Ja.
- Okej, hej då! - Okej, hej då!
- Hej, Barbie! - Hej, Ken!
- Vad snygg du är, Barbie. - Tack, Ken.
- Hej, Ken! - Hej!
- Ja, ja, ja, ja... - Hej, Barbie!
Barbies!
Läget, Ken?
Du, Barbie. Kolla in mig!
Gör om det där om du kan, Ken.
Va?
- Kul jippo! - Tack, Barbie.
- Gud, vilken perfekt kväll! - Superperfekt!
Och du är så snygg, Barbie.
- Tack. Jag känner mig snygg. - Jag också.
- Det här är bästa dagen. - Ja, precis som i går och i morgon...
...och i övermorgon och onsdagar och alla dagar härifrån till evigheten!
Brukar ni tänka på döden?
Jag vet inte varför jag sa så.
Jag bara dör... om jag inte får dansa.
Wow!
Du kan gå nu.
- Jag tänkte sova över. - Varför det?
Vi är ju ihop.
Vad skulle vi göra då?
Jag vet faktiskt inte.
Fast jag vill inte ha dig här.
- På grund av Ken? - Vi är bara vänner.
Och det här är mitt Drömhus. Barbies. Inte Kens, eller hur?
- Du har rätt, som alltid. - Och det är tjejkväll.
Kom nu. Pyjamasparty!
- Skynda på, presidenten är här. - Ja, varsågoda.
- Det är alltid tjejkväll. - Varenda kväll. För evigt.
- Varenda kväll. - I evigheters evighet. God natt.
- Jag älskar dig också. - Tjejkväll, tjejkväll, tjejkväll...
Jag kan inte, jag måste gå.
God natt, Barbies! Jag tänker definitivt inte på döden längre!
När jag vaknar i min rosa värld
- Hej, Barbie! - Vinkar jag till bästisarna här och där
- Hej Barbie - Hej
- Är det stress? - Hej, Barbie!
Är det tankarna om döden Som skapar press?
Vi har en massa viktigt för oss... Oj!
Ja, hon och hon Och jag och du
Så ballt, rosa går till
- Oj, så kallt! - Supersnygg från topp till tå
Jag är redo att gå, jag är så på
Och här Det ska nog ordna sig
Är vår rosa sfär
Andra färger är okej, Men det rosa är vår grej
R - Rädsla
O - Obehag
S - Skräckslagen
A - Döden
Heja Barbie
Go, Barbie Go, Barbie
Heja Barbie
Hur gick det?
Hej, Barbie!
Det gick bra! Finfint!
- Heja, Barbie! - Kom igen!
Bra hejat.
- High five! - Hej, Barbie!
- Kom, Barbie, vi springer mot vattnet! - Okej.
Mina fötter!
Nej!
Hej, Barbie! Hur är det?
- Bra. Jag bara trillade. - Trillade?
- Jag skäms. - Barbie skäms aldrig.
Jag fattar ingenting, men jag har hälarna...
...i marken.
- Jag går inte längre på tå. - Får jag se?
Platta fötter!
Sluta, Ken.
Förlåt. Förlåt.
Som stereotypa Barbie skapar jag inga orsakssamband med närliggande händelser -
men det har hänt grejer som kan vara relaterade.
Dålig andedräkt, kall dusch, bränd våffla och jag föll från taket.
- Du har nåt funktionsfel. - Vadå? Nej, jag är bara... Har jag?
Funktionsfelen brukar alltid vara hårrelaterade.
Du måste besöka Konstiga Barbie.
- Jag har aldrig behövt besöka henne. - Du har aldrig haft nåt funktionsfel.
Hon var visst den vackraste Barbie som fanns -
men sen lekte nån med henne för våldsamt i verkligheten.
Nu är hennes öde att göra andra Barbies perfekta -
medan hon själv faller i vanvårdnad.
Plus att vi alla kallar henne Konstiga Barbie.
Men hon är ju så himla konstig! Varför är hon alltid i spagat?
Jag skulle aldrig ha högklackat om mina fötter såg ut så här.
- Hallå? - Voff!
Skäll!
Voff!
Skäll!
Hej. Läget, snygging?
- Hej. - Välkommen till Konstiga huset.
- Hejsan! - Angenämt.
- Ursäkta hundbajset. Kan jag hjälpa dig? - Jag är här angående mina fötter.
De är...
- Platta. - Ja.
- Det har jag aldrig sett förr. - Inte?
Okej. Men kan du... fixa dem?
Du är stereotypa Barbie, eller hur?
Din Ken är verkligen en riktig proteinpudding.
Tja.
Jag skulle vilja se hans kala bula under jeansen.
- Så vad utlöste det här? - Ingenting.
En skojig volleybollmatch.
- Var det allt? - Tankar på döden.
En gång till?
Kanske några små tankar på döden.
Tankar på döden?
Är det ett problem...? Vadå?
Jag har hört talas om det här. Jag trodde att det var omöjligt, men det går alltså.
- Aj då, du har öppnat en portal. - Det har jag inte alls.
Nån har gjort det, och nu är det en reva i rumtiden -
alltså membranet mellan Barbielandet och verkligheten.
Vill du bli stereotypa, perfekta Barbie igen så måste du laga den.
Annars fortsätter det. Titta på ditt lår.
- Vad är det? - En cellulit. Den kommer att sprida sig.
Och sen blir du deppig, blödig och komplicerad.
Nej!
- Vad gör jag? - Du måste ta dig till verkligheten.
- Och hitta flickan som leker med dig. - Leker?
Vi blir alla lekta med. Fast vi brukar vara åtskilda. - Tack.
Vi har flickan och dockan, och aldrig ska de tu mötas.
- Men tuarna möts? - Ja, och flickan måste vara ledsen.
Hennes tankar, känslor och mänsklighet påverkar din dockighet.
Är hon ledsen?
Men vi har ju sett till att alla kvinnor i verkligheten kan vara glada och mäktiga.
Du hade nog med saken att göra. Det krävs två för att ha sönder en portal.
Omöjligt. Jag har alltid velat att allt bara ska vara som det är.
Hur det än är med den saken, börjar ni bli oupplösligt sammanflätade.
Och du måste hjälpa henne för att kunna hjälpa dig själv.
Så...
Nå, vilket väljer du?
Att återgå till ditt vanliga liv och glömma det här -
eller lära dig sanningen om universum?
Valet är nu ditt.
Det första. Högklackat.
Nej, vi tar det en gång till. Du ska vilja veta sanningen.
- Det gör jag inte. - Hör på mig: Du måste vilja. Om igen.
Jag är inte Äventyrs-Barbie, utan den man tänker på -
när nån säger: "Tänk på en Barbie!" Det är jag.
- Nu är jag irriterad. Du är irriterande. - Okej.
- Jag är redo att glömma nu. - Nej, du ska ta den här!
Jag ville bara ge dig en känsla av kontroll.
- Så jag har inget val? - Nej, du måste själv laga revan!
Skyll inte på mig, skyll på Mattel.
- Men jag vill inte! - Få celluliter, då.
Nej! Nej, nej... Okej.
Skicka mig genom portalen.
"Portal" var mer ett talesätt.
Det blir faktiskt sportbil. Sen racerbåt.
Sen rymdraket. Sen tandemcykel.
Sen husbil - kul! Sen snöskoter.
Sen är du nästan i delstaten Los Angeles -
och kan klädd i neon rulla in på inlines i landet Kalifornien.
Strunt i att det låter konstigt.
Och väl där, hur hittar jag flickan?
- Du kommer att veta hur. - Okej... Och hur tar jag mig tillbaka?
- Samma väg, fast tvärtom. - Jag rör mig framåt, fast bakvänt...?
Tänk inte för mycket.
Ty det finns en lag: Finner du henne ej och lagar allt -
blir det fula fulare och det konstiga konstigare.
Sen ser du ut som jag.
Förlåt.
Jag förstår. Det är mitt eget fel.
- Jag tror på dig. - Tack.
Åk nu. Var försiktig. Jag älskar dig.
- Hej då. - Hej då.
"Bon voyage till verkligheten och lycka till med lagningen av membranet" -
"som skiljer vår värld från deras så att du inte får celluliter!"
- Hon åker utan dig. - Du har så fel.
Hon bad mig faktiskt, men jag sa: "Jag stannar helst här."
- Är du rädd? - Nej.
Jag slår vad om att du är rädd och att hon inte vill ha med dig.
Du har dubbelfel och jag slår vad åt andra hållet.
Jaså, vilket håll är det? Det vet du inte ens.
- Jag söker anledningar att inte åka. - Stanna!
Jag kommer att sakna er. Jag önskar att nån kunde följa med, men det är min resa.
- Gissa fågeln. - Papegoja.
Delfin. Jag menar fågel.
- Pelikan. - Attans!
- Vi kommer att sakna dig, Barbie. - Jag är tillbaka snart och allt är glömt.
- Du får se allt vi fixat i verkligheten. - Du blir hyllad som en hjälte.
Alla mäktiga kvinnor som kan tacka Barbie för sina fantastiska liv.
Varenda kvinna tackar nog dig och ger dig en stor kram.
Det har ni rätt i.
Då åker jag. Hej då!
- Hej då, Barbie! - Hej då!
Hej då, Barbie. Lycka till i verkligheten!
Se upp för celluliter!
Jag åkte till doktorn Jag åkte till bergen
Jag lärde av barnen Jag drack ur fontänen
Det finns flera svar På dessa frågor
Jag har en slingrig väg att gå
Jag försöker inte ens Att finna klara svar
För jag mår bättre då
- För jag mår bättre - För jag mår bättre
- Vad gör du här? - Jag hänger på.
- Nej! Ut ur bilen. - Jag kan inte.
Jag slog dubbelvad med Ken, du får inte tvinga mig att se ocool ut.
- Ken är inte cool! - För mig är han det.
Du kommer att sinka mig.
Tänk om det finns strand? Då behöver du ett proffs.
Tog du med dina inlines?
Jag går ingenstans utan dem.
- Snälla? - Okej.
- Wow! - Nu gör vi det här.
- Får jag sitta fram? - Nej.
VERKLIGHETEN
Och så begav sig Barbie och Ken iväg på sitt äventyr till verkligheten.
- Barbie... - Wow!
Ja!
Wow! Så det här är verkligheten?
- Jag sa ju att det skulle finnas strand. - Ja.
- Schyst! - Lägg av.
- Vad är det som pågår? - Le lite, blondis!
- Varför kollar männen på mig? - Och på mig.
- Tjusigt. - Wow!
Jag känner mig lite illa till mods.
Jag vet inte vad det heter, men jag är medveten -
fast det är mig själv jag är medveten om.
Så känner inte jag. Jag kan bara beskriva det jag känner som beundrad.
Men inte uttittad. Och inga våldsamma undertoner.
Jag känner starka, våldsamma undertoner.
Titta, en byggarbetsplats!
Vi behöver lite positiv, feminin energi.
Halloj, tjejer!
- Får man bjussa på en korv? - Har du feber eller är du alltid het?
- När föll du från himlen? - Jag kan se mig själv i dina shorts.
Jag förstår inte precis vad ni menar -
men jag anar nån sorts tydighet som tycks vara dubbel.
Då vill jag bara upplysa er: Jag har ingen vagina.
Och han har ingen penis. Vi har inte genitalier.
- Det är okej. - Visst, det är lugnt.
Jag har alla genitalier.
Jösses, en byggarbetsplats borde vara det perfekta stället för lite kvinnokraft -
men den här var så...maskulin.
Allt verkar nästan vara tvärtom här.
Titta!
- Högsta domstolen! - De är så smarta.
Kör hårt, Brian!
- Jag älskar trikåerna. - Och armbågsskydden.
Vi skaffar nya kläder.
Ursnyggt!
- Jag älskar fransar. - Jag älskar denim.
Hallå där!
Ni måste betala.
- Hon är snyggare mer påklädd. - Det väcker fantasin.
Vet ni vad? Behåll dem.
Konstiga Barbie sa att jag kommer att veta hur jag hittar flickan. Men jag vet inte.
Vad gör en smart Barbie? Jag ska rensa huvudet och tänka.
- Vem leker med mig? - Jag blir så uttråkad när folk tänker.
När jag listat ut det får vi åka hem.
- Vad ska jag göra, då? - Ken! Promenera eller nåt.
- Helt själv? Var då? - Var som helst!
- Kan jag gå ditåt? - Ja. Visst.
- Inte för långt bort. - Okej!
Ursäkta, sir.
Tack, mannen.
- Tja, mannen. - Nu beter vi oss som män.
- Schyst pass. - Män, män, män!
- Du är bäst, mannen! - Du är bäst!
Män, män, män!
Kapitalavkastningen överstiger förväntningarna, så jag är inte orolig.
- Inte nu, Margaret - Kardan, hörni. - Vi blir rika.
Vi är så viktiga.
Ja!
BORTSKÄNKES
Det där kändes...
...lite smärtsamt, men bra.
Jag försöker att få det att funka!
- Hur då? Genom att kalla mig knäpp? - Vad handlar det här om?
Du är så vacker.
Jag vet det.
Barbie, Barbie!
- Ja! Jag har det! - Jag har det!
- Vad har du? - Börja du.
- Nej, du. - Samtidigt.
- Hon är i skolan! - Män styr världen!
- Är hon i skolan? - Vad sa du?
- Ingenting. Då går vi till skolan. - Okej!
Kom!
MATTELS HUVUDKONTOR, LOS ANGELES
- Hallå? - Dan på FBI här.
- Aaron på Mattel här. - Det skiter väl jag i. Praktikant, eller?
- Två av era dockor springer lösa. - Omöjligt.
Var inte uppnosig. Ett par blondiner.
Kallar sig Barbie och Ken. Åker inlines.
Vi behöver Mattels hjälp att landa örnen. Klanta dig inte.
Det ska jag inte.
Det här är illa.
- Vadå? - Det har hänt förr.
Va? När?
För tio år sen dök en Skipper upp hos en familj i Key West.
Ville vara barnvakt, tog med sig bebisen för att surfa.
Jisses.
Man lyckades lösa det och hålla det hemligt, men det här är allvarligt.
- Jag tar det här ända upp. Jag måste! - Du kanske aldrig kommer tillbaka.
Jag vet.
ÄNDA UPP
För jag mår bättre då
- Hej. - Hej, Aaron.
- Nya teckningar? - Ja, de här nya blev konstiga.
- De är annorlunda. - Det är Okuvliga tankar på döden-Barbie.
Cellulit-Barbie.
Förlamad av skam-Barbie.
Du, jag måste snacka med högsta chefen.
- Nej. - Jag måste. Nu gör jag det.
De sitter i idémöte, Aaron. Ingen får störa.
...ska alltid stärka flickor. Alltid!
Men vad är det vi egentligen säljer? Jo, drömmar.
Och fantasi!
Och skimmer!
Jag brinner för det här. Och när jag säger "skimmer", vad tänker ni på då?
Kvinnlig förmåga.
Ursäkta mig.
- Vem är du? - Aaron Dinkins, sir.
- Vi har ett viktigt sammanträde. - Ni vill nog höra det här.
Kan du bara mejla mig? Skicka det EOD.
- End of day. - Häftigt.
Får jag viska det, sir?
Visst, viska mig.
Nej. Nej!
- Plocka upp stolen! - Allt gick bra.
- Hur gick det? - Det gick bra.
- Det är precis som Skipper i Key West. - Med förlov sagt var det Skipper, sir.
Det här är... Barbie.
Om det kom ut att våra dockor kommer hit från Barbielandet -
som versioner av sig själva i naturlig storlek... som strövar runt på jorden...
...skulle det vara riktigt illa.
Barbie i verkligheten? Omöjligt!
Det här är en krissituation.
Katastrofalt!
- Det kan inte nog understrykas! - Va?
- Vad hette du? - Dinkins.
Dickinson? Ja, Aaron?
Är Barbielandet en alternativ verklighet eller en plats där fantasin...?
- Ja! - Okej.
Tänk dig att det är som en stad i Sverige, Aaron Dinkins.
- Sverige! - Precis.
Hur mycket väger du? Strunt samma.
Det blir kartongen.
Ingen får vila förrän dockan är tillbaka i en kartong!
- Davy Crockett-skolan! Jag såg den. - En man på en häst.
Jag har börjat få så konstiga känslor, som rädsla för ospecifika saker.
- Vad är det för nåt? - Ångest. Det är hemskt i den här åldern.
- Jag mår toppen! - Barn tar aldrig ut ilska på papporna.
Hon borde vara här nånstans. Jag måste hitta henne snart.
Jag tänkte kolla efter böcker om transportbilar.
- Gör inga dumheter, bara. - Jag ska inte!
Vad gör du?
- Vad heter den där flickan? - Sasha.
- Sasha! - Sluta.
Hon kan prata med dig, men du får aldrig prata med Sasha, då mosar hon dig.
Var inte orolig, alla tycker att jag är cool och söt.
Tack.
Hej, tjejer! - Sasha, hur mår du, gumman?
Vem är du?
Jag är bara din absoluta favoritkvinna:
Barbie!
- Tror du på riktigt att du är Barbie? - Ja.
- Hon är knäpp. - Kan hon ha rymt?
Så du är riktiga Barbie? Proffsbimbon?
Nej, Barbie är ingen bimbo, hon är läkare, advokat, senator och Nobelpristagare.
- Är du Nobelpristagare? - Inte jag, men Barbie är det. Så...
Ska ni inte tacka mig och ge mig en stor kram?
Er favoritleksak.
Vi har inte lekt med Barbie sen vi var fem.
- Jag hatade dockor med hår. - Jag lekte bara med Barbie i nödfall.
Jag älskade Barbie.
- Det var i alla fall hemskt då också. - Var det hemskt? Varför det?
- Kom igen, Sasha. - Mosa Barbie.
Okej, Barbie, nu gör vi det här.
- Du har jämt fått kvinnor att må dåligt. - Nu har du fått allt om bakfoten.
Du står för allt som är fel i vår kultur:
Sexualiserad kapitalism, orealistiska kroppsideal...
Nej, nej. Du beskriver en stereotyp.
Barbie är så mycket mer än så.
Se på dig själv!
Tekniskt sett är jag stereotypa Barbie.
Du är en tillbakagång för feminismen, har förstört flickors självkänsla -
och dödar planeten genom att glorifiera konsumism.
Nej, jag ska ju hjälpa er och göra er glada och mäktiga.
Jag är mäktig. Och innan du kom och sa att du var Barbie -
hade jag inte tänkt på dig på åratal, din fascist!
Okej.
Nu blir det så där igen. Jag måste...
Ursäkta mig. Det var jättetrevligt att prata med dig.
Aldrig lyssnar de.
VARFÖR MÄN REGERAR (BOKSTAVLIGEN)
PATRIARKATET
HÄSTAR
Ursäkta, vad är klockan, sir?
- Du respekterar mig. - Nej, vet ni vad klockan är?
- Nej, det vet jag inte. - Okej...
Varför nämnde inte Barbie patriarkatet, där, vad jag förstår, män och hästar styr?
Visst.
- Där ska jag söka lyckan. - Bra där...
Ett välbetalt jobb med inflytande, tack.
Man ska vara civilekonom eller ha doktorerat.
- Räcker det inte att vara man? - Tvärtom, faktiskt.
- Ni är visst inte så bra på patriarkat. - Nej, vi är...
Jo, det är vi. Vi döljer det bara bättre nu.
Jaså?
Nej, ni får inte utföra en blindtarmsoperation.
- Jag är ju man. - Men inte doktor.
- Jag söker doktorn. - Här.
- Hämtar du kaffe? Kulpenna. - Nej.
- Vit rock. Och nåt vasst. - Nej.
- Där är han. - Doktorn! - Väktare!
- Jag vill söka jobbet som strand. - Som livräddare?
Jag är inte utbildad i att ta mig dit, utan i att självsäkert stå här.
Ingen svävar i fara här.
- Jag skulle ändå inte kunna rädda dem. - Då går det inte.
Inte ens strand kan jag här!
Tror hon att jag är fascist?
Jag kontrollerar varken järnvägarna eller handelsflödet.
Där är du ju. Det gick åt pipan.
Jag måste hitta nånstans där jag kan starta ett patriarkat på nytt.
- Miss Barbie? - Bara Barbie.
Ni måste följa med oss.
- Vilka är ni? - Mattel.
- Mattel? - Mattel.
Gudskelov! Jag måste tala med nån ansvarig.
Allt är helt bakvänt här. Män ser mig som ett objekt, flickor hatar mig.
- Och jag blir bara gripen hela tiden! - Den här vägen.
Och jag har lärt mig gråta. Först kom en tår, sen en hel drös.
Ska jag följa efter Barbie in i den där läskiga, svarta transportbilen?
Den skulle jag vilja ha, faktiskt.
Du har rätt, hon är trygg. Det är ju Mattel.
Jag vet! Jag åker hem och berättar för alla Kens vad jag lärt mig. Toppen!
- Okej. - Hem till Barbielandet!
- Hej, sötis! - Sluta.
Förlåt. Det blev kris på jobbet så jag slutade tidigt. Ska vi köpa mjukglass?
Skönt att de grep den där tokstollan... Den där verklighetsutmanade kvinnan.
- Hon tror att hon är Barbie. - Vad sa du?
Hon tror att hon är Barbie. På fullaste allvar.
Vad håller du på med? Mamma. Mamma!
Sätt dig i bilen!
Du skämtar.
Mamma!
Mattel! Naturligtvis var det ni som förde hit mig.
För inte var det Sasha.
Tack för skjutsen, det var jättekul.
Wow, moderskeppet!
- Barbie! - Roligt att ha dig här!
- Hej! - Lite mineralvatten?
Gärna. Tack!
Jag är inte van vid att det är nåt i.
Vi har sett fram emot lite kvalitetstid med dig.
Hur kan jag laga revan i rumtidsmembranet -
återfå fötterna, få bort celluliten och inte bli Konstiga Barbie?
Vi har diskuterat just det.
Om det är okej med dig -
skulle det vara super om du bara kunde kliva in i den där jättekartongen.
Kliv in, så åker du tillbaka till Barbielandet och allt blir som förut.
Vi borde nog hämta Ken först.
- Ken... - Ken?
Ni vet, som i "Barbie och Ken".
- Just det, Ken! - Killen.
Hem till Barbielandet!
Nu spyr jag...
Ken är inget vi oroar oss över.
Nånsin.
Då kliver jag väl in i kartongen.
Finemang!
Fast nu när jag har åkt så långt, får jag bara träffa den ansvariga kvinnan, er CEO?
Det är jag.
- Er CFO? - Jag.
- Er COO? - Här.
- Barbiechefen? - Jag har ingen makt. Är jag en kvinna då?
Har ni några kvinnliga chefer?
Hördu du, jag vet precis vad du försöker göra -
och det gör mig förbittrad. Vårt företag består av kvinnor.
Vi hade en kvinnlig CEO på 90-talet. Och vi hade en annan...
...en annan gång.
Så det blir två.
Kvinnor utgör själva grunden till den här mycket höga, falliska byggnaden.
Vi har könsneutrala toaletter in absurdum.
Varenda en av dessa män älskar kvinnor.
Jag är son till en mamma. Jag är mamma till en son...
Jag är brorson till en kvinnlig faster.
Vissa av mina bästa vänner är judar!
Det jag försöker säga är... In i kartongen, din slyna!
- Får man inte säga "slyna" nuförtiden? - En kartong var längesen...
Titta. Det är enkelt.
Okej!
Gud, jag minns den här doften! Det här får mig att tänka på Proust.
Minns ni Proust-Barbie? Det var ingen storsäljare.
Hörni, innan jag ställer mig där, får jag bara skynda till damernas och fixa håret?
Visst. Men kan du göra det snabbt?
- Är det ditåt? - Längre bort i korridoren. Till höger.
Hon var visst riktigt nödig.
Ta fast Barbie!
Våga inte trycka på knappen, jag vill trycka.
Ta fast Barbie, sa jag!
Var är Barbie?
Jag knappar in!
Jag ska ta dig!
Barbie!
- Det går fortare att klättra över båsen. - Visst.
Ta fast Barbie!
- Barbie! - För fan, Barbie!
Jag ska ta dig! Barbie!
Var inte rädd. Här är du säker.
Vad är det här för ett ställe?
Jag tänker alltid bäst när jag sitter vid ett köksbord.
Te?
Ja, tack.
Det jobbar alltså en kvinna här, trots allt?
Gumman, vi gör mer än bara jobbar här.
Tack.
Vad är det? Jag vet bara inte hur man dricker te.
Det är inte det. Du ser annorlunda ut.
Jag brukar inte se ut så här, jag brukar se perfekt ut.
Jag vet inte det. Jag tycker att du ser jättebra ut.
Verkligheten är inte som jag trodde.
Det är den aldrig. Och är inte det fantastiskt?
Vem är du?
Vart tog hon vägen?
Gå genom garderoben så hittar du en trappa ner till entrén.
Okej.
Tack...
Ruth.
Ruth. Tack, Ruth.
Ingen orsak, Barbie.
Vi har henne!
Passerkort! Jag har inte mitt med mig.
Hoppa in!
Nu! Hoppa in nu!
Kom!
Åh nej, nu får vi aldrig fast Barbie...
Det gick!
Barbie!
Nu gör vi upp en plan här.
- Pax för att sitta fram i första bilen! - Vänta!
Hoppas ingen från skolan ser Barbie i vår bil. Hur kan det här ens hända?
- Du är ju bara en idé. - En toppenidé!
Jag har känt mig lite ensam och hittade de gamla barbiedockorna.
- Gav vi inte bort dem? - Jag började rita av dem, som förr.
Jag tänkte att det vore kul, men jag blev bara ledsen och konstig.
Så teckningarna blev konstiga.
Jag kunde ju inte bli som du, så då fick du bli som jag.
Innehöll teckningarna möjligen tankar om döden och celluliter?
Ja! Okuvliga tankar på döden-Barbie.
- Herregud! - Och Cellulit-Barbie!
Jag kom för din skull!
Så det var dina minnen?
Hallå? Hallå?
- Hallå! Är ni typ som i The Shining? - Nej, så är det inte alls.
- Har du telepatisk kontakt med Barbie? - Nej! Eller... jo, kanske lite.
Att önska att Barbie får liv är ju helt sjukt.
Jag är en trist morsa med ett trist jobb -
och en dotter som hatar mig. Det var bara kul.
Jag måste skaka av mig de där nötterna.
Mamma!
Jag ber om ursäkt. Jag trodde att Barbie hade förbättrat verkligheten -
men den är fullkomligt och ohjälpligt galen.
Den är inte perfekt, men du inspirerade mig.
- Jag älskar kvinnor, jag vill hjälpa dem. - Alla hatar kvinnor.
- Kvinnor som män. Det är vi eniga om. - Är det sant?
- "Hata" är ett starkt ord. - Vakna!
Jag är klarvaken, Sasha!
- Var har du lärt dig att köra så här? - En viss kille...
- Menar du pappa? - Ja, självklart var det pappa.
Ducka!
- Sötnos. - Titta inte.
Förlåt.
- Snart hittar de oss. - Vart ska vi ta vägen?
- Kan du köra till stranden i Venice? - Jajamän.
Jag älskar inlines! Vart ska vi?
Till Barbielandet.
Ska du låta Barbie föra dig och din tonårsdotter till ett fantasiland?
Ja, jag får aldrig göra nåt kul.
Jag vann en kryssning på lotteri, men pappa har solallergi.
- Och du kan inte bara lämna pappa. - Han klarar sig.
Boligrafos.
- Boligrafos. - "Boligrafos."
Visst.
- Redo för lite skoj? - Ja!
Då far vi. Nu ska ni få känna på lite magi.
Var är vi?
- Var kom kläderna ifrån? - Och skotern?
Jag tappade Barbies snöboots, men fick inte köpa en ny docka för mamma.
- De passar dig. - Tack!
- Hon är min favorit-Barbie. - Du är min favoritmänniska.
- Säg inget, men jag fick aldrig nån Ken. - Det är för att Ken är helt överflödig.
Kvinnor har all makt och kontrollerar pengarna.
Allt män gör i er värld gör kvinnor i vår.
- Det låter typ coolt. - Sasha, delfiner!
För jag mår bättre då, yeah
För jag mår bättre då
- Vad sjunger ni? - Och vi har en kvinnlig president.
Och allt är skoj, jobb och vänskap dygnet runt.
- Leker jättehänder med er? - Är du tokig?
Ursäkta, har du sett några kvinnor på hjul?
Ja, en blondin, en brunett och en tonåring på inlines.
- Åh nej. Det börjar alltid med inlines. - Förlåt, sir?
- De har åkt till Barbielandet. - Åh nej.
Hon tog med sig människor. Det kan få extremt konstiga följder i vår värld -
som vi inte ens kollektivt kan fantisera ihop.
Två kloka träd som har en podcast?
Eller en kör bestående av 2 000 unga fäder?
Det kommer inte ens i närheten. Vi måste till Barbielandet. Skaffa fram inlines nu!
Jag känner nästan hur hälarna lyfter. Hurra!
- Självklart skulle jag ta med er hit. - Det känns rätt.
Så det här är...
Märkligt.
Här var det mer bira-öl!
Hon med ölen är presidenten och hejaklacken är domarna i Högsta domstolen.
Det här är bättre än att vara president!
Det är nåt som inte stämmer.
Hej, Barbie!
Oj... Okej. Hej, Ken!
Ta en bira-öl. Min bamsekille är törstig!
Jaja... Vänta tills ni får se mitt Drömhus.
Allt jag äger kommer att inspirera er. Och vi kan byta kläder igen!
Där är Capitolium.
- Är det rosa? - Och där har vi...
- Här ligger alla Drömhus, här bor jag. - Man ser rätt igenom husen.
Så varje Barbie har sitt eget hus?
Coolt. Var bor alla Kens?
Jag vet inte!
Först trodde jag att verkligheten styrdes av män. Och för en kort stund av hästar.
Men sen insåg jag att hästar bara är mansförlängare.
Den trädkojan köpte jag för min sparade veckopeng.
En sån bil har jag aldrig sett. Vad har hänt här?
Allt, i princip allt, existerar för att förstärka och upphöja män.
- Fantastiskt! - Jag vet.
- Barbie är här. - Ken?
Vad har du gjort?
Vad har du på dig för nåt?
Ifrågasätt inte, bara digga läget, pyttebaby.
- Kalla mig inte "baby". - Minibaby, då?
- Som minikylen här. - Nej, Ken.
Det här är mitt Drömhus. Det är mitt Drömhus! Mitt!
Nej, det är inte längre Barbies Drömhus.
Det ska hädanefter kallas Kens Mojo Dojo Casahus.
- Man behöver inte säga både dojo och hus. - Och casa.
Man gör det ändå, för det känns bra. Prova.
- Mojo Dojo Casa... - Sluta!
Mojo Dojo Casahus!
Hur konstigt är det nu?
Mojo Dojo Casahusen säljer som smör, chefen!
Ungarna skriker efter dem. Ken finns på t-tröjor, muggar -
och som bästsäljande tatuering.
Warner Brothers har audition för Kenfilmen och den har redan blivit en succé.
- Det händer nu. Om min ordbrud... - Chefsassistent.
...chefsassistentbrud inte återvänder och portalen stängs kan världarna förändras.
Barbie eller Ken, än sen? Pengarna strömmar in.
Fy skäms, tvåan! Skulle vinst vara skälet till allt mitt slit i styrelserum?
Nej, småflickor var det som förde mig in i branschen. På minst äckelgubbiga vis.
Rulla snabbare! Tiden rinner ut!
Du, jag bara tar några bira-öl i mitt Mojo Dojo Casahus.
- Ken! - Du får stanna om du vill...
...som min brudfru eller min långtids- lågengagemang-distansflickvän. Vad sägs?
Bira-öla mig.
Jag tänker inte bira-öla dig.
Det är lugnt. Nu när ni Barbies inte sköter allt...
- ...kan vi ha håret som vi vill. - Jag har hatt.
Var är mina hungriga pojkar? Lite snacks?
Barbie, äntligen! Det här är ju otroligt.
- Visst är det toppen? - Vem behöver lite bira-öl?
- Du är ju läkare! - Jag gillar att vara hjälpsam dekoration.
Och Allan ger gärna killarna fotmassage.
- Inte gärna. - Vi älskar det!
- Jag är så dyngrakt på kanelen! - Samma samma!
Jag gillar att inte behöva fatta beslut. Som ett hjärnspa - för evigt!
Vad är det med dem?
Vi förklarade bara logiken i det ofelbart perfekta patriarkatet och de gav med sig.
Som urinvånarna och smittkopporna på 1500-talet. De saknade motståndskraft.
Håll i hatten, baby -
för nu har Barbielandet blivit Kenlandet.
Och det ska bli som Century City i Los Angeles. Där hade de fattat grejen.
Så fort man kliver ur bilen tänker man: "Vilket otroligt schyst plejs!"
Nej, de har inte alls fattat grejen i Century City, för vi svek dem.
Nej, du svek mig!
Där var jag nån.
Och när jag gick där på gatan...
...respekterade folk mig för den jag är.
En kvinna frågade mig faktiskt vad klockan var.
- Inte en chans! - Chans.
Och vore det inte för rena teknikaliteter som ekonomi- och läkarutbildningar -
och typ simlektioner, kunde jag ha styrt den världen.
Men nåt sånt behöver jag inte här.
Här är jag bara en snubbe. Och vet ni vad?
Det räcker. - Tv-fjärris.
- Vilken knapp? - Den där.
Kalla mig Ken President Premiärminister.
Vi tar oss en titt på alla fina förändringar.
Nobelpriset i hästar går till...
...Ken!
Wow! Och nu anordnar ni ett specialval för att ändra konstitutionen?
Ja, om 48 timmar ska alla Kens rösta för att ändra konstitutionen för ett styre -
av alla Kens, genom alla Kens, för alla Kens!
Ni kan inte göra så här. Det här är Barbielandet.
Alla Barbies drömde och slet för att skapa allt det här.
Ni kan inte bara förstöra det på en dag!
Bokstavligt och bildligt talat - kolla på mig.
Nu får du ursäkta mig...
...men det här är mitt Mojo Dojo Casahus, inte...
...Barbies Mojo Dojo Casahus.
Förstått?
Hur känns det?
Det är inte så kul, va?
Det är killkväll!
Varenda kväll är killkväll.
Barbie, här har du dina modekläder!
Ta dina utsvängda Celebrate Disco-brallor!
Och din Ice Capades-isdansdräkt med showkjol!
- Det är samlarobjekt. - Och din Pajama Jam-pyjamas!
Och dina Pretty Paisley Palazzo-byxor!
- Inte Palazzo-byxorna... - Och stick!
De kanske passar mig.
Gumman...
Varför önskade du mig till er tokvärld -
med dina komplicerade människotankar och känslor?
- Va? - Barbielandet var perfekt förut.
Jag var perfekt förut.
Förlåt, jag gjorde det inte med flit.
Be inte om ursäkt. - Skyll inte på mamma.
- Vad gulligt av dig, Sasha. - Det här kanske var ditt fel.
Jag har inte önskat nåt. Jag har aldrig velat ha nån förändring.
Fast sånt är ju livet. Allt förändras.
Men det är ju... jätteläskigt.
Så vill inte jag ha det.
Inte i mitt liv. Nej tack!
Nej, helt enkelt. Jag vill inte det här.
Jag sätter mig och väntar och hoppas på -
att nån ledarskapsorienterad Barbie bara skärper sig -
och gör nåt åt den här röran.
Jag förstår verkligen hur du känner. Det är så det känns att vara människa...
Snälla, låt mig vara! Åk tillbaka till er galna värld och lämna mig i min.
- Tänker du bara ge upp? - Ja.
Okej.
Jag tyckte nästan synd om dig, men du är precis som jag trodde.
Nu åker vi, sötnos.
- Men hur ska vi...? - Samma väg, fast tvärtom.
Otroligt.
Kom, mamma. Hon är inte värd dig.
Så här låg har jag aldrig varit, varken känslomässigt eller fysiskt.
Ungar, det är dags att köpa nya Depp-Barbie, alltid i mjukisbyxor.
Idag suktade hon i sju timmar över gamla vänners förlovningsfoton på Instagram -
medan hon åt ett familjepack smågodis och nu har hon ont i käkarna.
Hon tänker se Stolthet och fördom på BBC för sjunde gången tills hon somnar.
...våra familjer kommer att betrakta en allians mellan oss som högst klandervärd.
Ångest, panikattacker och tvångssyndrom säljs som tillbehör.
Barbie? Vakna. Hej.
Konstig.
Jag är som du nu - ful och oönskad.
Tackar.
Vi lägger henne där bak. Kom igen.
- Är det inte skoj? - Jo!
- Vänta bara tills ni ser båten. - Båten!
Tjusigt landskap!
Han såg vem jag var inuti
I fyra år blev det filosofi
Tog examen, sen var jag fri
Jag åkte till doktorn Jag åkte till bergen
Jag lärde av barnen Jag drack ur fontänen
Vi avbryter sändningen och ger er vår nya radiokanal med enbart Kens favoritlåtar.
För jag vill köra med dig
Och jag ska Ja, jag ska
Stäng av, för Guds skull!
- Vem är du? - Allan.
- Det är du ju. Bra! - Jag försöker rymma.
Jag vägrar sitta i ännu en skinnsoffa.
När de har listat ut hur man bygger en mur i sidled kommer ingen in eller ut längre.
- Så det är hög tid att sticka. - Inte du.
Allt elände började med en Barbie i verkligheten.
Ingen skulle bry sig om en Allan där. Det har faktiskt hänt förr. Hela N'SYNC.
- Ja, Timberlake också. Så skärp er. - Du där!
- Vad gör vi nu? - Sätt er i bilen och sjung. - Tjena!
Var redo för allt.
- Vem är du? - Allan. Kens polare.
Alla hans kläder passar mig.
Hoppa in!
- Du har ju inget körkort. - Bilen har ingen motor.
KENRIKET
- Vi måste åka nu. - Vi vänder.
Barbielandet måste räddas. Och Barbie.
- Du avskyr ju Barbie. - Men du har alltid trott på henne.
Jag hade fel. Barbie gav upp, alla Kens vann.
Du måste försöka. Även om det inte blir perfekt, kan det bli bättre.
Jag förstörde Barbielandet med mina dumma teckningar...
De är inte dumma, de är fantastiska!
- Gillar du mina teckningar? - De är konstiga, djupa och galna.
Allt som du inte låtsas om att du är.
Jag är allt det. Jag är konstig, djup och galen.
Ta det lugnt...
Okej.
- Vill ni ha lite mer Allan? - Nej!
- Vi måste sticka nu! - Håll klaffen, Allan. Vi vänder.
Nu räddar vi min docka.
Jag är fast här.
- Var hittar vi Barbie? - Det finns bara ett ställe.
Du är författare. Det här är ditt Nobelpris. Minns du när du fick det?
Det går inte, jag har redan försökt allt.
Herregud, hur hamnade jag här?
Jag förtjänar inte det här. Jag vill tacka Ken.
Tack, Ken. Jag älskar dig, Ken.
Hon här förbryllar mig. - Varför funkade inte hjärntvätten på dig?
Jag blev väl immun av verkligheten.
Antingen är man hjärntvättad eller så är man konstig och ful.
Sant.
Gör er redo, om 48 timmar blir Barbielandet Kenlandet.
- Kom, gänget. Barbie är däruppe! - Kens. De har hittat oss.
Nej, nej...
Ken! Ken!
Hallå?
Människor. - Kusten är klar!
Och Allan.
Kom in! Det är jag som är Konstiga Barbie.
Står i spagat, har extrem frisyr, luktar källare.
- Jag hade en Konstiga Barbie! - Stämmer.
- De blir såna när man leker för våldsamt. - Coolt.
Titta, Sugardaddy-Ken och Örhänges-Ken! De slutade tillverkas.
- "Sugardaddy"? - Nej, jag är husse till lilla Sugar här.
- Och jag har ett magiskt örhänge. - De fanns faktiskt.
Fler Barbies som slutat tillverkas!
- Växande Skipper! Får jag...? - Okej.
- Tuttarna växer. - Men varför?
- Och Video-Barbie? - Med tv i ryggen. Vem drömmer om sånt?
Ingen drömmer om sånt.
Och där är Barbie-Barbie. Hon är inte död, hon har bara en livskris.
Såja, upp med dig.
Du, vad är det med dig?
Jag är inte söt längre.
Du är ju jättesöt.
Jag är inte söt som en stereotyp Barbie.
Obs, filmmakare. Margot Robbie är fel val för att framhålla detta.
Du är så vacker.
Det är inte bara det. Jag är inte smart nog för att vara intressant.
- Du är jättesmart. - Jag är varken hjärnkirurg eller pilot.
Jag är inte president.
Ingen i Högsta domstolen är jag.
Jag... duger ingenting till.
Det är verkligen omöjligt att vara kvinna.
Du är så vacker och smart -
och det gör mig ont att du tror att du inte duger.
Vi måste alltid vara extraordinära.
Men på nåt vis gör vi alltid fel.
Man måste vara smal, fast lagom. Man får inte säga att man vill bli smal -
utan att man vill vara hälsosam, men samtidigt måste man vara smal.
Man måste ha pengar, men man får inte be om pengar, det är vulgärt.
Man måste vara chef, men inte elak. Leda utan att kliva på folks idéer.
Man ska älska moderskapet, men inte jämt prata om barnen.
Man måste vara karriärkvinna, men samtidigt ta hand om andra.
Man ska sjukt nog ansvara för mäns dåliga beteende -
men påpekar man det så gnäller man.
Man ska vara söt men inte förförisk för mäns skull -
men inte konkurrera med andra kvinnor för systerskapets skull -
fast ändå stå ut. Och alltid vara tacksam.
Fast man får inte glömma att systemet är riggat, och påpeka det.
Men vara tacksam.
Man får aldrig bli gammal -
aldrig vara fräck, aldrig stoltsera, aldrig vara självisk, aldrig falla -
aldrig misslyckas, aldrig visa rädsla, aldrig gå över gränsen.
Det är för svårt och motsägelsefullt och man får aldrig medalj eller ett tack.
Det visar sig att man inte bara jämt gör fel, utan att allt är också ens eget fel.
Jag är bara så trött på att betrakta mig själv -
och varenda kvinna som finns -
och se hur vi knyter knut på oss själva för att människor ska tycka om oss.
Och om allt det även är sant för en docka...
...som bara ska representera en kvinna...
...så vet jag inte ens...
Vänta nu... jag skrev ju faktiskt en bok.
Jag har befunnit mig som i en dröm där jag av nån anledning -
har varit jätteintresserad av Zack Snyders version av Justice League.
Men det du sa gjorde att jag vaknade.
- Menar du det? - Ja.
Du kom tillbaka!
Du gav röst åt motsättningen i att vara kvinna i ett patriarkat...
- ...och berövade det därigenom dess makt. - Precis.
- Oj, jag sa det där. - Snyggt, Vita frälsar-Barbie!
Nej, det var din mamma som var frälsaren.
Vi måste stoppa alla Kens och du måste säga det där till alla andra Barbies.
- Hur får vi bort dem från sina Kens? - Vi har erfarenhet av en sån här värld.
- Har du en Barbieland-karta? - Vad tror du?
- Wow! - Tack, jag har byggt den själv.
De ser inte bara oss på ett visst sätt, utan även sig själva.
I Kenlandet finns fröet till dess undergång.
Först lockar vi bort alla Barbies med nån som låtsas vara hjärntvättad.
- Du. - Visst.
Distrahera med hjälplöshet och förvirring. Ingen Ken kan motstå en dam i nöd.
Du måste få dem att tro att du är medgörlig, att de har makten.
Och när de sänkt garden tar du tillbaka makten.
Det inflytande som Porsche 356 har haft på bilvärlden är oöverträffat.
Photoshop är så svårt! Jag fattar inte hur man använder markeringsverktyget.
Sötnos, du kan bara använda det om det lagret är aktivt. Jag ska visa.
Min lilla hjärna svämmar över av jargong som färgband och lassoverktyg.
Kan du med dina starka armar förklara...
- Vad är det som händer? - Gå runt, Allan!
- Ken, då? Jag älskar ju honom! - Kom, Allan.
- Vad ska hända med Ken? - Hör på nu:
Var som en mamma, men inte hans mamma. All din kraft maskerar du med ett fniss.
Vad hände? Ena stunden var jag president, sen skar jag plötsligt upp en biff åt Ken.
Välkommen tillbaka, fru president.
Sen rekryterar vi alla återställda Barbies till vår sak. De får bli nya lockbeten.
Säg att du aldrig har sett Gudfadern. Du vill att han förklarar vad den går ut på.
- Tittar ni på Gud fader? - Gudfadern.
- Den har jag aldrig sett. - Är det sant?
Filmen är ett resultat av Coppolas estetiska geni -
och Robert Evans enastående studiosystem.
Kan du förklara medan vi tittar?
Du ska kunna avvisa närmanden utan att skada hans ego -
för säger du ja är du en slampa och säger du nej är du pryd.
- Jag vill inte röra vid fötter! - Precis.
Och var förvirrad över pengar.
- Alla mina pengar sitter på sparkontot. - Fel. Köp obligationer och CD-aktier.
- Ingen spelar CD längre. - Du är så söt när du är förvirrad.
Nej, det här handlar inte om musik, utan om aktier.
Stephen Malkmus blandade Lou Reeds sångstil -
med postpunkinfluenser från The Fall.
- Så här skulle jag aldrig klä mig! - För du är fysiker. Ett par byxor?
Ja.
Välkommen tillbaka!
Jag känner mig udda och inte alls söt. Kan jag nånsin bli omtyckt?
Klassikern: Ha glasögon så får de upptäcka att du är söt.
- Får jag? - Gärna det.
Såja. Nu kan vi se ditt vackra ansikte.
Och så kan man låtsas vara jättedålig på alla sporter.
Här, jag kan visa.
Här, vi kan visa!
Vi håller på tills varenda Barbie är redo att återerövra Barbielandet.
Ja!
I morgon ska alla Kens rösta i konstitutionsvalet. Vi måste hinna före.
Planens sista steg är att vända alla Kens mot varandra.
Nu när de tror att de kan styra er, ska de undra om de har nog makt över varandra.
Tänk om det inte fungerar?
Tänk om han inte... gillar mig längre?
- Han gillar dig. - Han var väldigt upprörd.
Därför att han gillar dig. Och han vet att du inte gillar honom på samma sätt.
Jag vill ändå inte såra honom.
Han stal ditt hus, han hjärntvättade dina vänner och vill kontrollera regeringen.
Sant.
- Tjejen... - Ja.
Wow! Det är som om jag redan är kvinna.
- Välkommen. - Är det så här det känns?
- Det är dags! - Jag är beredd.
Tack!
Nu går jag.
Hej!
Hej. Du kom mitt i min lässtund.
- Jag har tänkt lite. Kenlandet... - Kenriket.
- Kenrikeslandet.
- Frihetens och männens land. - Hur som helst, denna plats...
...är jättetoppen. Och Kens är verkligen bättre på att styra än Barbies nånsin var.
Vi tog bara patriarkatet och skapade ett patriarkat.
- Jag har tänkt... - Ja?
...att jag är redo att bli din långtids- distans-lågengagemang-flickvän.
Om du fortfarande vill ha mig?
- En sekund bara? - Visst.
Sublimt!
Jag vet inte, jag måste tänka på saken.
Snälla?
Okej.
- Kom in. Jag kan spela gitarr åt dig. - Hurra!
Jag tvivlar på Om jag nånsin räckt till nån gång
Det är mycket som stört mig Och jag tror att jag kollapsar snart
Jag tvivlar på Att jag älskats för den jag är
Av en hand som rört mig
Det finns sånt som jag vill ska stå klart
Och jag är lite förbaskad
Inget är över
Inte än, nej
Så länge jag behöver dig
Inga böner
Allt kan ändras
Ja, det kanske känns bra
För jag vill köra med dig
Och jag ska Ja, jag ska
Och det är helt okej
För jag ska Ja, jag ska
Det här är sista steget i vår plan:
Ge dem det de har önskat sig.
Och när de är som lyckligast, när de tror att ni faktiskt gillar den här låten...
...tar ni ifrån dem allt.
Jag ska
Vem messar du med?
- Ingen. - Får jag bara...?
Ken!
Kommer strax.
Vilken fin sång du spelar. Har du skrivit den?
Ja. Vill du titta på när jag sjunger den och obehagligt stirrar dig i ögonen?
Gärna!
En sekund bara.
Kommer snart.
Ni leker med deras egon och svartsjuka och vänder dem mot varandra.
Strax tillbaka.
Ursäkta.
Och medan de bråkar tar vi tillbaka Barbielandet.
Betyder inte långtids-distans- lågengagemang-flickvän nåt alls längre?
- Vad ska vi göra? - Vi strandar till dem allihop.
Nej, vi startar krig.
- Mot alla Barbies? - Nej, alla Kens. Alla andra Kens.
- Vi bör nog kalla dem nåt annat. - Vi vet vad vi menar.
Hur vet jag vem du menar om du ropar "Ken" på slagfältet?
Därför att vi slår till klockan tio och drar nytta av morgonvågorna.
- Inte för tidigt, vi vill ha sovmorgon. - Sant.
- Vad ska vi slåss med? - Tennisracketar och volleybollar.
- Och örfilar. - Och så strandar vi till dem.
Oh, ja.
Vare sig jag gör si eller så
Förblir jag nummer två
Fatta allt jag genomgått
Jag känner sånt jag inte kan förstå
Jag blir tokig då
Artighet, det är min lott
Måste ensam sova gott
Jag är bara Ken
Rimligen värd tio poäng
Ska jag i evighet behöva ha
Ett liv i blond fragilitet?
Bara Ken
Där jag ser kärlek ser hon vän
Och vad behövs innan Hon ser han bakom solbrännan
Och slåss för mig?
Vi ses på Malibus strand!
Anfall!
Du kan, Ken, Du kan Ken, du kan, Ken
Och nu förgör de sig själva.
Nu är det dags att återupprätta vår konstitution.
- Ja. - Bra idé.
Vilket getingbo det här är.
Se upp!
- Jag blev skjuten. - Omöjligt!
- Har de riktiga vapen? - Nej.
Hur ska det kännas när man är kär?
Jag måste veta
Är det ett brott?
Är känsloyttringar inte heta?
Är allt en dröm eller är det nu vi blir konkreta?
Drömmer inte
Ken
Känner du Kenergi?
Ken
De är, ni är, vi är
Bara Ken
Rimligen värd tio poäng
Ska jag i evighet behöva ha
Ett liv i blond fragilitet?
Bara Ken
Där jag ser kärlek ser hon vän
Och vad behövs innan
Hon ser han bakom solbrännan
Oh slåss för mig?
Bara Ken
Jag räcker till
Jag gör grejer och är chill
Så kolla på mig
Är bara Ken
Jag är Ken
Och även jag
Vi har manliga handslag
Så världen, se på mig
Är bara Ken
- Jag är bara - Nej, ingen annan alls, jag är bara
Ken
- Ken! - Va, ja?
- Skulle inte vi rösta i dag? - Vadå?
- För att ändra konstitutionen. - Du har rätt, det var i dag.
Nu gör vi det, tjejer!
Alla som röstar för att låta Barbielandet förbli ett Barbieland säger "ja".
Ja!
Lycka!
Bra, Barbie! Bra, Barbie! Bra, Barbie!
Är det bara inbillning eller har våra Mojo Dojo Casahus just blivit drömmigare?
Det är för att de är Drömhus, era j****r.
Vi har återupprättat Barbielandets konstitution till det den borde vara.
Och alla Barbies har fått hjärnor och autonomi tillbaka.
Och husen är ordentligt desinficerade.
Vad gör vi nu?
Kens!
- Vilka ska vi anfalla, sir? - Nej...
Nej...
Titta inte på mig!
Gråter han?
Ge oss en liten stund.
Ken?
- Är allt som det ska? - Grymt!
Det är okej att gråta, det har jag också gjort. Det är faktiskt jätteskönt.
Jag är en frigjord man, jag vet att det inte är en svaghet.
Kan du sätta dig upp?
Det där med...
Det var svårt att styra. Det var ingen höjdare.
Jag fattar.
Och såna där minikylskåp är så små.
Det får bara plats ett sexpack och frysfacket är hopplöst!
Helt ärligt, när jag insåg att patriarkat inte handlar om hästar tappade jag lusten.
Det är okej.
Jag trodde alltid att det här skulle bli vårt hus.
Ken...
Jag är nog skyldig dig en ursäkt. Förlåt att jag tog dig för given.
Åh...
Det behövde inte vara tjejkväll varje kväll.
Tack för att du berättade det. Tack.
Det var ingen antydan om...
Jag vet bara inte vem jag är utan dig!
Du är Ken.
Men det är "Barbie och Ken".
"Bara Ken" finns inte.
Det var därför jag skapades.
Jag existerar bara i värmen av din blick.
Utan den är jag bara ännu en blond snubbe som inte kan göra volter.
Det kanske är dags att upptäcka vem Ken är.
- Okej, jag tror att jag fattar nu. - Bra.
Nej, nej, det här är inte svaret.
- Jag känner mig så dum. - Nej!
- Och ser dum ut. - Ja...
Jag ser så dum ut!
- Nej! - Du ser cool ut!
Ken, du måste ta reda på vem du är utan mig.
- Varför det? - Du är inte din flickvän.
Eller ditt hus eller din päls.
- Strand? - Näpp, inte ens strand är du.
Allt som du har trott har gjort att du är du -
kanske inte är... du.
Kanske "det är Barbie" och...
..."det är Ken".
Ken är...
- ...jag? - Ja!
Ken...är jag!
Och jag är Barbie.
Ken...
...är jag!
- Ken är jag! - Ken är jag!
- Jag saknar bara min vän Barbie. - Det är coolt.
- Barbie! - Här är jag.
Ken!
Jag vill att du ska ha den!
Åh, vad fint.
Vi bråkade bara för att vi inte visste vilka vi var.
Ken är...
...jag!
Ken har rätt. Det är jättesvårt att vara ledare.
Det är min chef.
Det är...
Midge! Jösses, slutade vi inte tillverka henne?
Vet ni hur många gånger jag har velat ställa mig på ett styrelsemöte och säga:
- "Kan vi inte bara kittlas?" - På riktigt?
Vi åker på konferens och kittlas! Ta mig, ta mig!
Jag älskar det!
Nej, inte kramas.
Men tack vare alla Barbies kan nu även jag lätta min tunga, existentiella börda -
medan jag håller fast vid min seriösa chefstitel.
Och vi kan se till att allt i Barbielandet blir precis som förr.
- Mr Mattel, jag... - Snälla, säg "mamma".
Nej, tack. Jag anser inte att allt borde bli som förr.
Ingen Barbie eller Ken bör behöva leva i skuggan.
Eller Allan.
- Du... - Jag? Hej.
Jag vill be om ursäkt för att vi kallade dig Konstiga Barbie.
Det är lugnt, jag äger det.
- Vill du ha ett jobb i min regering? - Sanitetsdepartementet, snälla?
- Det är ditt! - Tackar.
Fru president?
- Får vi ha en domare i Högsta domstolen? - Nej, det går inte.
- Men kanske en domare i en underrätt. - Ja! Bara vi får ha lång dräkt.
Nånstans måste de börja.
En vacker dag har Kens lika mycket makt i Barbielandet -
som kvinnor har i verkligheten.
- Jag vill inte. - Gör det nu. Gå!
- Jag har en idé! - Berätta om din hemliga dröm, mitt barn.
Vad sägs om Vanliga Barbie?
Hon är inte extraordinär. Hon är inte president.
Eller så är hon det. Hon kanske är mamma, eller inte.
För det är okej att bara vilja vara mamma -
eller att vilja vara president, eller mamma och president. Eller inte.
Hon har bara en snygg tröja -
och hon vill ta sig igenom dagen och känna att hon duger fint.
Vilken jättedålig idé.
Det blir en storsäljare.
Vanliga Barbie? Superidé. Fantastisk!
Toppen.
- Toppen. - Vad bra.
Vi är väl klara här?
Då inleder vi arbetet med att stänga portalen mellan världarna.
- Barbie, då? - Vad menar du?
Hur slutar det för henne? Vad får hon?
Det är enkelt. Hon är ju kär i Ken.
Det är inte hennes slut.
- Jag är inte kär i Ken. - Vad vill du, då?
Jag vet inte...
Jag vet inte riktigt var jag hör hemma längre.
- Jag har nog inget slut. - Det var alltid det som var poängen.
Jag skapade dig så att du inte skulle ha ett slut.
Det är ju du.
Ruth från Mattel.
Gumman, jag är Mattel.
Tills skatteverket tog mig, men det är en annan film.
- Så du är...? - Ruth Handler, Barbies uppfinnare.
- Va? - Vad coolt!
Hennes spöke har ett kontor på sjuttonde våningen.
Tror ni verkligen att damen som uppfann Barbie ser ut som Barbie?
Jag är en pytteliten mormor med bröstcancer- och skattesmitarproblem.
Ingen ser ut som Barbie.
Förutom Barbie. Det är en komplimang.
Jag känner mig inte riktigt som Barbie längre.
Kom, vi tar en promenad.
Tack!
JAG ÄR KILLRÄCKLIG
Tack, Barbie.
Tack.
Jag vet inte vad jag ska göra nu. Jag har alltid varit stereotypa Barbie -
och jag är nog inte bra på nåt annat.
Du räddade Barbielandet från patriarkatet.
Det var en gruppinsats.
Och du hjälpte mamman och dottern att få kontakt.
De hjälpte varandra.
Du kanske är Självutplånande Barbie?
Jag kanske inte är Barbie alls längre.
Du förstår väl att människor bara har ett slut?
Idéer lever för evigt, men inte människor.
- Det vet du väl? - Ja.
Att vara människa kan vara rätt obehagligt.
Jag vet.
Människor hittar på saker, som patriarkat och Barbie -
för att kunna handskas med obehaget.
- Jag förstår det. - Och sen dör man.
Ja.
Ja...
Jag vill vara en del av det folk som skapar mening.
Inte det som skapas.
Jag vill hitta på, inte vara själva idén.
Låter det förståeligt?
Jag visste att Barbie skulle överraska mig men det här hade jag aldrig väntat mig.
- Ger du mig tillstånd att bli människa? - Du behöver inte mitt tillstånd.
Men du skapade ju mig. Kontrollerar inte du mig?
Jag kan kontrollera dig lika lite som jag kan kontrollera min dotter.
Du fick hennes namn, Barbara, och jag har alltid haft förhoppningar för er båda.
Vi mammor står stilla så att våra döttrar kan blicka bakåt på hur långt de kommit.
Så att bli människa är ingenting jag behöver be om eller vilja, utan...?
Det är nåt som jag bara upptäcker att jag är?
Det känns inte bra att bara låta dig ta steget utan att du vet vad det innebär.
Ta mina händer.
Och blunda.
Och känn.
Ja.
Så Barbie lämnade Barbielandets pasteller och plast bakom sig -
för pastellerna och plasten i Los Angeles.
Då så. Tack för skjutsen.
- Du fixar det. - Jag är stolt över dig.
Estoy muy orguoso de ti.
Orgulloso.
Orgulloso... Orgulloso de ti.
Det får duga.
Ni är bäst. Tack!
Okej, nu gäller det.
- Sí se puede. - Det är ett slagord.
Appropriering.
- Vi väntar på dig! - Du fixar det!
Nu så...
- Hej. - Namn?
Handler, Barbara.
Vad är ditt ärende?
Jag ska träffa min gynekolog!
Översättning: Annika Yberg