Downloaded from YTS.MX
Mine damer og herrer, giv en stor hånd til Bert Kreischer.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ja!
Tak.
Tak. Ja.
Du ser smuk ud.
Tak.
Jeg ser smuk ud. Tak.
Jeg har aldrig været tyndere tyk.
Ja, jeg ved det godt.
Jeg er så fed, at mine røvhår slår knuder, når jeg løber.
Man opdager det ikke. Det er ret sjovt.
Når man bader, og har hånden fuld af sæbe og kører kreditkortet igennem,
så bliver det afvist. Der er tale om et reb, d'damer.
Fra røvbalde til røvbalde.
Den løsner sig normalt.
De fleste behårede mænd og nogle italienske kvinder kan bekræfte det.
Man filer bare med fingeren. Ligesom når du sover med fletningen i.
Jeg var på ferie, og den ville ikke løsne sig.
Det var tovtrækkeri i badet, og jeg panikkede, for jeg skulle skide.
Der måtte ske noget, inden det blev ren modellervoks.
Jeg gik ud af badet, tog min lommekniv og gik hen til min kone.
Jeg sagde: "Er du med mig, eller er du ikke?"
Hun sagde: "Jeg er med dig."
Min kone er en bonderøv. Det fik jeg ikke sagt.
På ægteskabserklæringen i hendes hjemby var det tredje spørgsmål:
"Er I blodsbeslægtet?"
Jeg sagde: "Hvad skal vi svare?"
Damen sagde: "Jamen, er I?"
Jeg sagde: "Det tror jeg ikke." Hun sagde: "Så skriv 'næh'".
Hvis jeg gør det, betyder det, at vi er.
Jeg gav konen kniven og sagde: "Vi har et problem."
Jeg vendte mig om og viste hende det.
Hun sagde: "Hvorfor har du gjort du det?"
"Fremragende spørgsmål, LeeAnn.
Vi er jo på ferie,
og damen nede ved poolen siger: 'Flet dit hår!'
Jeg gjorde det ikke med vilje, tosse.
Se du at få skåret. Det er ved at være oppe over."
"Det gør jeg ikke."
"Beklager, men det kommer du til.
Du er den eneste på denne ø, som kommer til at skære i disse røvhår.
Jeg ringer ikke til receptionen og siger: 'Send en op med en rolig hånd.'
Hvem klipper jeres hække? Han gør det godt."
"Jeg gør det ikke." Og så lagde hun kniven fra sig,
og tændte for føntørreren, som om samtalen var slut.
Er det sådan, det skal være? Fint.
Jeg tog kniven. Og jeg var stadig nøgen.
Jeg satte mig på sengen med ansigtet mod hende
og lagde mig med fødderne i vejret, som en baby, der får skiftet ble,
og så skreg jeg...
"Babys røvhul er fuld af knuder!"
Jeg hørte ikke mine døtre komme ind på værelset.
Jeg hørte bare: "Åh gud, fars vagina!"
Jeg blev skidebange.
Jeg sprang nøgen op med kniven klar.
LeeAnn anede ikke, hvad der foregik.
Postyret fik hende til at komme ud og sige:
"Fint. Giv mig kniven, så skærer jeg dit røvhul."
Mine døtre var i chok. "Hvad fanden har I to gang i?"
De stormede ud. Jeg fik ballade.
Hun sagde: "Bare så du ved det, man viser ikke sin pik til sine døtre."
"Amber Heard, det var ikke det, der skete.
Det kan du godt tage i dig igen.
Ja.
For det første så de ikke kun min pik.
Det havde ikke været et problem.
De så det hele. Trilogien.
Røvhullet, pikken og kuglerne. Mellemøsten!
For det andet viste jeg dem ikke min pik. Jeg sagde ikke: 'Hey, piger...
...har I lavet jeres lektier?
Mød mig i garagen om 15 minutter. Jeg vil vise jer noget.'"
Det irriterende var, at de ikke fik en god pik at se.
Vent. Hør engang. Den behøvede ikke være stenhård, men...
...ret hård.
Hvis ens døtre begynder på uni, og de tror, far har verdens mindste pik,
så vil de møde en fyr og tænke: "Dét der er en pik.
Hold da kæft!
Ja, min far har en penis. Dét der er en pik.
Den hiver man frem til en fest, min fars viser man til sygeplejersken."
De så en mavepik.
Den sad bare der helt forsvarsløst.
Som en hval, der trækker luft ind.
Man ved ikke, hvor den begynder, men hvor den ender.
Det ligner en lille dreng, der kigger ind i en brønd.
Hvad pokker? Jeg så min far nøgen.
Masser af gange.
Han gik engang ind i badet til mig, fordi han skulle på arbejde.
Jeg gik i niende klasse.
Jeg panikkede og lavede Buffalo Bill-finten fra Ondskabens Øjne.
Jeg så min mor nøgen. Ikke meget, men nok.
Første gang jeg så en pige nøgen, tænkte jeg: "Hvor er kejsersnitsarret?"
Min kone er ærlig over for dem.
Hun er altid 100% ærlig. Vi var ude at spise forleden.
Pigerne spurgte: "Har I taget stoffer?" Jeg sagde: "Er I pansere?"
Hun sagde bare: "Ja."
"Hvad laver du?" Hun sagde: "Man skal være ærlig.
Jeg har røget marihuana et par gange.
Jeg brød mig ikke om det. Jeg kastede op. Jeg har ikke rørt det siden.
Men far har taget kokain." Jeg sagde: "Hvad pokker?
De beder ikke om anbefalinger, LeeAnn."
Hun sagde: "Fortæl dem det. Sig sandheden."
Jeg sagde: "Fint, jeg har taget kokain en eneste gang."
Jeg brød mig ikke om det.
Jeg kastede op. Jeg har ikke rørt det siden."
Hun grinte og sagde: "Det er løgn. Far har taget masser af kokain."
"Mor mistede sin mødom som 13-årig. Fortæl dem om det.
Ja. Hun er en luder!"
Hun sagde bare: "Jeg var altså næsten 14 år.
Der var intet andet at lave i min hjemby end at bolle, slås og køre ræs.
Jeg tænkte: "Er jeg gift med Lars Tyndskid?"
"Jeg er ikke snerpet som jeres far, som kun har været med seks personer.
- Han mistede sin mødom som 17-årig." - Jeg sagde: "Seks kvinder, ikke personer."
Sytten er et normalt tal, men de havde allerede hørt 13,
så de kiggede på mig sådan her...
"Blev du hjemmeundervist, far?"
Jeg sagde: "13 er bindegalt i denne sammenhæng.
Sytten er normal. Jeg blev ikke udsat for misbrug som jeres mor.
Min gymnasietid foregik ikke på ladet af en pickup råbende 'næste!'"
Jeg hader, at jeg elsker hende.
Min ven solgte sit firma for mange penge og skilte sig af med den gamle kone
og opgraderede til en ny 27-årig.
Nemlig. Han tog hende med hjem til os. Han viste hende frem.
Han sagde: "Hun kan ikke læse."
Den aften gik jeg i seng med min kone. Den gamle.
Med sokker på under dynen.
Sweater på. Briller med læsefelt. Et blad at læse i.
Den tørre finger, der slikkes, når der skal bladres.
Jeg var fuld.
Jeg vendte mig hen mod hende... Sådan er mit forhold til min kone.
Jeg vendte mig hen mod hende og sagde:
"Hvad mon jeg kan opgradere til?"
Hun kiggede på mig og sagde: "Du skal da bare prøve.
Udstillingsmodellen ville være for meget for dig.
Lugten af ny bil og startknap."
Jeg sagde: "Jeg har haft totakteren her for længe."
Har I været ved at få give jeres kone en orgasme for så at se den forsvinde?
I har hende lige der...
Så springer katten op på sengen. "Knepper vi?"
"For fanden, Gus. Skrid så med dig!"
Nu er det min tur. En, to, tre.
Sådan skal det gøre. Jøsses, altså.
Jeg er vildt hurtig. Engang kom jeg, og hun grinte.
"Det der ville du ikke engang kunne få AIDS af."
Ja. Hun mobber.
Hun mobber sgu. Hun giver ikke blowjobs.
Næ, nej.
Hun leger med mig.
Hun tager fat i min pik.
Og glor på mig.
"Er den tændt?"
Ved I, hvor meget man dør indvendigt, når det kræver et kunstigt grin
at få suttet pik
som komiker?
Min ven Tom sagde: "Det ville jeg ikke kunne.
Ved du, hvad jeg ville gøre, hvis jeg suttede din pik?
Jeg sagde: "Sig det."
"Jeg ville respektere, at du er komiker,
og jeg ville give dig noget originalt hver gang.
"Som hvad?"
Det fløj bare ud. "Jeg ville tage om din pik og sige:
'I denne uges særlige afsnit af Man vs. Food.
En mand tager en pik i munden, indtil den eksploderer.'"
Vi græd af grin.
En måned senere var jeg i seng med min kone.
Hun skulle til at give mig et blowjob. Jeg havde glemt alt om samtalen med Tom...
... lige indtil hun...
...bankede på min pik, hvorefter jeg skreg af grin.
Hun sagde: "Endelig forstod du den? Jeg sagde: "Hvad?"
"Vitsen. Det er en mikrofon."
"Troede du, jeg ikke forstod den?"
"Du griner jo ikke."
"Det er, fordi den ikke er sjov."
"Hvis den ikke er sjov, hvorfor griner du så nu?"
Jeg sagde: "Jeg tænker på Tom.
Han er bedre til det end dig."
Hun har gjort mine døtre til mobbere.
Ja. Vi så en dokumentar om Gandhi forleden.
Jeg sagde blot: "Jeg forstår ikke det med sultestrejken."
Min datter, Georgia, kiggede på mig. "Det siger du ikke?"
De kalder mig ikke far, men kælenavne som "Klump".
Eller "Foster". De kalder mig "Foster".
I to år kaldte de mig det bag min ryg.
Vi var ude at spise, og LeeAnn sms'ede.
Begge pigerne fniste. "Den var god, mor."
Jeg sagde: "Hvad er det?"
De sagde: "Du vil ikke forstå det." "Jeg er den sjoveste ved dette bord.
Min comedy betaler for middagen og de tænder. Fortæl mig det."
Ila sagde: "Du vil ikke synes, det er sjovt."
Jeg gik på wc.
Og så kiggede jeg over Islas skulder. Hun er langsom.
Der var en række billeder af mig,
og chatten hed: "Hvalrosbabyen".
Jeg satte mig ned og sagde: "Hvad fanden er 'hvalrosbabyen?'"
De frøs. "Spørgsmålet er ikke, 'hvad er hvalrosbabyen?'
Det er, 'hvem er hvalrosbabyen?'"
"Hvem fanden er 'hvalrosbabyen?'"
Ila sagde: "Det ved du vist godt."
Georgia sagde: "Rolig, far.
Mor synes bare, at når du iklæder dig fint tøj,
så ligner du en hvalrosbaby, som prøver at flygte fra zoo."
Jeg kiggede på LeeAnn, som sagde: "Du opfører dig også som en hvalrosbaby."
"Nej, jeg gør ej." Og så kom tjeneren hen til bordet.
"Dobbelt Tito's og danskvand uden lime?"
Helt uoverlagt sagde jeg...
Ila tog telefonen frem. "Hvalrosbabyen elsker vodka." Klik.
Jeg vil knuse de kvinder.
Mine døtre er dumme. Vi var på telttur.
Hele familien var på telttur midt ude i ingenting.
Kl. 22 ristede pigerne skumfidusser.
LeeAnn ryddede op i teltet. Jeg drak af lommelærken.
Kl. 22 hørte vi lyden af et gevær, der blev affyret.
Vi frøs. LeeAnn er en bonderøv. Hun sagde: "Der var en, der fik menstruation."
Så stor en bonderøv er hun nu ikke, men hun hader denne accent.
Så det bliver værre i løbet af showet.
Kl. 22 hørte vi et skud, og vi frøs.
Ingen sagde noget i ti sekunder.
Og så hørte vi endnu et skud.
Min datter Ila hev sin skumfidus ud af bålet,
kiggede selvsikkert på os og sagde: "Jamen,
så er det ikke et selvmord."
Jeg sagde: "Tak, Matlock."
"To skud, far." "Jeg er helt med, kloge Åge."
Man bliver dum af at være i hendes selskab.
Vi kørte engang en tur. Georgia sad oppe foran. Jeg kørte.
Ila sad på bagsædet.
Vi kørte forbi et skilt, hvor der stod: "Døvt barn."
Og jeg kunne høre hende tænke, så det knagede.
Ila mumlede for sig selv: "Det er racistisk."
Jeg sagde: "Nej, det er ikke sådan, racisme ser ud."
Georgia sagde: "De har sat skiltet op,
så folk husker at skrue ned for radioen, når de kører forbi."
Jeg tænkte: "Hvad fanden?
Tal endelig færdig. Lad mig høre."
Hun sagde: "Så vi ikke blærer os med at kunne høre."
"Nu er du dummere end hende.
Nej, det er ikke derfor, de har sat skiltet op.
Det er, fordi der er et barn, som ikke kan høre bilerne."
Ila lænede sig frem. "Er døve børn som pistoler?
Skal man registrere dem?"
Jeg sagde: "Hvad snakker du om?"
"Hvordan ved de ellers, hvor skiltene skal placeres?"
Jeg sad oppe foran i klovnebilen,
og jeg tænkte i mit stille sind:
"Hvordan ved de, hvor skiltene skal placeres?"
Det her barn og jeg bør ikke være i rum sammen.
Vi er dumme, og vi har problemer med vores impulsivitet.
Vi hørte Georgia synge korkoncert.
Den varede fire timer, bare så I er med.
Fire timers korsang. LeeAnn var ikke engang inde i salen.
Hun sad og solgte småkager med vennerne og sludrede.
Men Ila og jeg måtte sidde på forreste række i fire timer.
Hun havde det sjovt, mens Ila og jeg blev røvpulet.
To timer inde i koncerten annoncerer korlæreren,
at brugen af deres snekanon er på auktion.
Åbningsbuddet er 50 dollar. Ila ryster som en junkie.
Jeg spurgte: "Hvad fejler du?" Hun sagde: "Foster...
...vi skal have den snekanon."
Jeg sagde: "Snekanonen er vores."
"Skal jeg spørge mor?"
"Glem den kælling, hun er her jo ikke.
Jeg kan også træffe forældrebeslutninger."
Hun spurgte: "Har vi 50 dollar?" Jeg sagde: "Din mor er her ikke,
så vi har røvmange penge.
Tag ved lære. De skal få mine store nosser at se!"
Jeg rejste mig op.
Læreren var begejstret. "Er der et bud på 50 dollar?"
Jeg sagde: "Lad os få det overstået. Jeg byder 500.
Folk gik amok.
Jeg satte mig. Ila rokkede frem og tilbage.
Jeg sagde: "Hvad fejler du?"
Hun sagde: "De fik dine store nosser at se!"
Latteren døde hen, men der var en far, der stadig grinte.
Jeg sagde: "Vi har et problem."
Isla sagde: "Hvad er det?" "Her er en anden alkoholikerfar.
Det bliver en lang aften, skat."
Fyren omme bagved rejste sig op og udbrød: "550!"
Alle i lokalet sagde den der lyd...
Bortset fra min datter, som slog til mig.
"Rejs dig som en mand.
Sig, at du byder 600, far."
"Det er ikke sådan, det skal gøres.
Vi giver ham den med stor ståhej."
"Hvad er det?"
"Rejs dig og sig 600, og vend dig så om og blink til ham."
Hun blev til en hvalrosbaby.
"Må jeg det?"
"Hvis du ikke gør det, må du sove udenfor."
Der var 1000 forældre, der så en pige fra femte klasse rejse sig op.
Jeg vidste dog ikke, at hun var nervøs og ude af stand til at blinke.
Hvem fanden kan ikke blinke?
Skælvende vendte hun sig om, fandt fyren og sagde:
"Sekshundrede dollar!"
Og så fik hun det, der lignede et anfald
i forsøget på at blinke.
Hun satte sig: "Hvordan klarede jeg mig?"
"Du fik vist dem dine store nosser!"
Gutten bagerst i lokalet mistede besindelsen.
Han rejste sig og sagde: "Lillepige, 700 dollar."
"Går du efter min datter, makker?"
Jeg rejste mig, kiggede ham i øjnene og sagde: "800!"
Ila rejste sig: "900 dollar!"
"Du byder mod mig, din idiot!"
Hun var et stort smil. "Giv ham den med stort ståhej!"
Vi vandt snekanonen for 1.800 dollar.
Ja.
Jeg fik ballade.
Det gjorde jeg. Det var ikke en passende opførsel.
Jeg ved ikke, om det er mig, eller fordi jeg bor i L.A.
Hvis jeg boede her, ville jeg være en ret normal far.
Nærmest progressiv.
Men i L.A. er jeg et problem.
Nu skal I høre en historie.
Læg ikke jeres politiske holdninger ned over den.
Lyt til historien, og nyd den, som den er.
Godt så.
Da Ila afsluttede femte klasse, var der en danseopvisning med foxtrot.
Forældrene skulle se børnene optræde oppe på scenen.
Bagefter ville der være mælk og småkager. Færdige kl. 8.30.
Vi dukkede op kl. 8.
Børnene var ikke på scenen, de sad på stolene.
Læreren stod ved væggen og græd. Forældrene var rasende.
Det sejlede.
Læreren tog forældrene udenfor for at tale med os.
"Jeg...
Jeg kan kun undskylde.
Jeg har gjort noget forfærdeligt.
Hvis I lader mig beholde jobbet, så lover jeg at forbedre mig."
Jeg tænkte: "Nogen har kneppet et barn."
Jeg gjorde klar til at give highfive til en elev i femte.
Og så sagde hun:
"For to uger siden, da vi forberedte denne optræden,
lavede jeg en antagelse om jeres børns køn og dannede dreng-pige-par.
Jeg ved, at det er en kæmpe fejl,
men giv mig mulighed for at vise jer, at jeg ikke er et monster."
Lad os lige få en ting på det rene.
Jeg vil have, at alle børn i denne verden
skal have det helt perfekt hele tiden.
Og det vil jeg gøre alt i min magt for.
Men det her var femte klasse.
Klokken var otte. Vi havde tømmermænd. Gør det færdigt.
Det måtte ligesom være det.
Tilgivet.
Den første forælder rejste sig. "Jeg er Jennifer. Hun/hende."
Jeg tænkte: "Nå, for fanden.
Det her skal nok gå galt."
Hun sagde:
"I vores hjem er vi stærke allierede.
Vi har familiemedlemmer i miljøet,
og selvom jeg hører din undskyldning, så klinger den hult.
Handlinger overgår ord, så hvis du beholder du dit job,
så har du at forbedre dig."
Og så satte hun sig.
Ved I, hvordan det fungerer?
Den næste forælder skal være mere liberal end den foregående.
Man kan ikke sige...
Så ligner man Alex Jones. "Frøer er bøsser."
Det spredte sig som en steppebrand. De kørte på hende.
Og den stakkels lærer tog bare imod. Men så blev det vores tur.
"Jeg tager den." LeeAnn sagde: "Lad hellere være."
"Hej, jeg hedder Bert. Jeg er Ilas forælder.
Det er bare femte klasse.
Ingen får finger på bagsædet af en Jetta i aften."
Klokken er 8:30. Alle hører efter.
"Som Ilas forælder
er jeg naturligvis ligeglad med,
om mit barn danser med en dreng eller en pige.
Jeg gør alt, hvad jeg kan, for at elske hende og støtte hende."
Ja.
"Så længe det er hvidt."
Den joke skulle da sniges ind.
Den lå lige for. Klokken var otte. Den kom som lyn fra en klar himmel.
Pronomen-forældrene gik grassat.
LeeAnn sprang op. "Han er komiker!"
De sagde: "Hør hendes accent. De er racister!"
Nu skal I høre det værste.
Det værste var dengang LeeAnn og jeg var til noget vinsmagning med et lotteri.
Det var en tirsdag aften. LeeAnn kørte bilen derhen, og hun sagde:
"Lad os nu ikke blive plakatfulde."
Jeg sagde: "For sent!"
Jeg drak i badet
En tirsdag aften skal der da drikkes igennem.
Jeg havde et shotrør i lommen. Den skulle have gas.
Jeg havde aldrig været til vinsmagning før.
Man får ikke store vinglas.
Man får babykopper,
som om Michael Jackson var efter vores røvhuller.
Det var vist sådan, han gjorde.
Jeg droppede vinsmagningen. Jeg fandt de festglade fædre.
Ti fædre ved scenen. De havde allerede købt deres vin.
Flaskerne var åbne, og de drak dem, som var det Game of Thrones.
En havde en "Austin 3:16"-trøje på. Jeg tænkte: "Det er mit bord."
Jeg gik hen og drak hos dem.
Senere bevægede jeg mig hen mod lotteriet, som min ven, Darren, stod for.
Jeg sagde: "Hey.
Hvor meget er der i kassen?"
"Jeg har kun solgt 40 lodder." "Lortepræmier?"
"Nej, jeg har 12 fremragende præmier."
"Hvorfor er der så ingen, der køber lodder?"
"Forældrene fandt ud af,
at overskuddet ikke går til vores skole, men en dårligere stillet skole.
Hvis det ikke går til deres børn, så vil de hellere bruge pengene på vin."
"Er det seriøst?" Han sagde: "Det virker sådan."
Jeg sagde: "Fint.
Hvor mange lodder vil I sælge?" Han sagde: "Målet er 700."
"Fint, så giv mig 660."
"Mener du det?" "Ja, men luk for lotteriet lige nu."
"Så kommer du til at vinde en masse af præmierne."
"Jeg vil vinde dem alle."
"Der er nok nogle forældre, som bliver sure."
"Det er faktisk det, jeg håber på.
Vil du tjene penge eller ej?"
"Det vil jeg gerne."
"Så sælg mig 660 lodder,
luk for lotteriet, og sig det ikke til nogen som helst."
"Hvad med LeeAnn?" "Slet ikke hende."
Manden førte mig om i et baglokale, og han grinte uafbrudt,
mens han trak...
...sekshundred og tres lodder frem.
Da han gav dem til mig, rystede han, som solgte han stoffer i niende klasse.
Jeg rev det første og sidste lod af.
"Du ved, at jeg har alt mellem disse to numre."
Jeg har aldrig glædet mig så meget til nogen begivenhed nogensinde.
Mine børns fødsel?
Jeg satte mig ved bordet længst væk fra scenen
og planlagde min sejrsparade.
Jeg holdt to lodder. LeeAnn kom. "Har du købt lodder?"
"Et par stykker."
Da det første nummer blev trukket, fløj jeg op.
Jeg sagde: "Det er jo mig!"
Jeg stødte ind i samtlige forældre. "Det må du undskylde.
Jeg vandt. Mit lod blev trukket ud."
Der er 12 præmier, og jeg vandt den første.
"Navnet er Bert Kreischer. Beklager."
Oppe ved scenen stod de ti fulde fædre. "Hvad vandt du, Bert?"
Jeg sagde: "Det er et Fitbit.
Jeg vil tælle mine skridt i aften."
Jeg gik ned til LeeAnn. "Gør plads."
Det næste nummer blev trukket. "Det var fandens!
Det er også mig!"
Jeg gik derop.
Helt uprovokeret rejste min kone sig og kom med følgende erklæring:
"Min mand er verdens heldigste mand!
Jeg sværger! Det ville ikke komme bag på mig,
hvis han vandt alle 12 præmier.
Oppe ved scenen tænkte jeg: "Den besked gik direkte til Gud."
De fulde fædre spurgte: "Hvad vandt du?"
"Pas. Pisseligeglad."
Jeg gik tilbage. "Træk det næste nummer."
Det blev trukket, og jeg kiggede på LeeAnn. "Bingo!
Kongen er tilbage!"
Jeg gloede bare på forældrene. "Hvad har jeg vundet, Darren?"
Han flækkede af grin og sagde: "Diamantøreringe."
"Lav huller i mine ører, og kald mig Kaitlyn!"
Jeg forsøgte at putte diamanterne i mine huller fra gymnasietiden...
...da jeg oplevede et stemningsskift i salen.
Det startede omme bagved, hvor en gruppe folk stod om rektoren,
som råbte: "Tjek hans lodder!"
Jeg råbte tilbage: "Pas dig selv!"
Det brød hun sig ikke om.
Hun rendte op på scenen.
"Jeg kan se tre præmier, men kun to lodder.
Jeg vil se hans lodder."
Darren Turbow var lammet af sit grineflip.
Og jeg bemærkede, at energien i rummet stoppede.
Fyrene i køkkenet lavede ikke længere mad.
De stod og kiggede ud af deres lille vindue.
Man kunne høre, bartenderen gå i stå midt i at lave en drink.
De ti fulde fædre, som stolede på mig,
kiggede nu på mig med skuffelse.
Som et barn, der ser sin sportshelt og tænker: "Det er rigtigt, vel, OJ?"
Jeg lod den energi tage ilt...
...da jeg rakte ned i min lomme,
tog 658 billetter frem, som var det en klapperslange,
kastede dem op i luften og skreg: "Kig selv efter, røvhuller!"
Rummet gik helt bananas!
De ti fuld fædre hamrede i bordet. "Kom så!"
Rektoren var rasende! Jeg så hen på LeeAnn. Hun grinte ikke.
Rektoren så det og gik i lige linje hen til min kone.
Hun gik helt tæt på. "Du har bare at få ham til at stoppe!"
Uden tøven tog min kone en dyb indånding og sagde:
"Søde, han ikke begyndt endnu.
Der er ni præmier tilbage, og han har stadig trøjen på.
Det bliver meget værre."
Min kone bundede sit glas vin og råbte op mod scenen:
"Træk det næste nummer, Darren!"
Præmie nummer fire, min trøje røg af.
Præmie nummer fem, Steve Austins trøje røg af.
Præmie nummer seks.
En mor kom uforvarende til at sige lidt for højt:
"Hvem fanden er han?"
Bartenderen svarede: "Han er sgu maskinen!"
Da vi nåede den ellevte præmie, var rummet delt i to.
Enten elskede du det, der foregik,
som de ti fulde fædre og bartenderen,
eller også hadede du det, og hvis det var tilfældet,
så stod du foran scenen og demonstrerede mod lotteriet.
De der Capitol-stormløbere...
...var utilfredse med, hvordan dagen havde forløbet for dem.
Da han trak den 12. præmie, vidste jeg godt, hvad jeg måtte gøre.
Det påkrævede en: "Sut den!"
Sut den!
Tyve af slagsen. Fat om hornene.
"Sut den! Sut!"
Jeg var klar. Det var mit job.
Nummeret blev trukket.
Jeg stod klar til den første "sut den" og indså, at jeg ikke havde det lod.
Er I skuffet?
De ti fulde fædre hamrede i bordet og skreg: "Omtælling!"
De, der hadede mig, brølede deres hån ud.
De skreg: "Det har du fortjent, Fedeberg."
"Tag din trøje på, din taber! Du er en taber!"
De var så højlydte, at jeg knapt kunne høre min kone sige:
"Det er mig!"
Vi vandt samtlige 12 præmier.
Resten af aften blev tilbragt fuld, i bar mave, med huller i ørerne
og med 11 præmier i favnen, mens jeg spurgte forældrene:
"Hvad vandt I?
Nå nej. Jeg vandt jo det hele."
Det bedste ved den her historie er,
at LeeAnn fattede den.
Hun fattede... Hun fatter ikke altid joken.
Der er ting, som...
Januar 2020.
Min kone og jeg fløj til Burlington, Vermont.
Vi fik en sms fra min kammerat, Tom Segura, og...
Ja.
Hvis du ikke ved, hvem han er,
så er han en standupkomiker, som ikke kan gøre sådan her.
Så...
Den lette bevægelse.
Den lille bevægelse vil få dette ben til at eksplodere.
Og armen her vil knække midt over og dreje rundt.
Vanvittigt.
Kæmpe racist. Han sagde... Ja.
Han er en stor fan af nazister. Nå...
Tom sendte en gruppesms til LeeAnn og mig.
"Jeg ved ikke, om I har hørt om den nye virus, coronavirussen,
men den er god nok, og jeg læste i L.A. Times,
at der var et udbrud i jeres nabolag.
Her er linket til artiklen. Læs den hellere."
Vi snakker januar 2020. Jeg panikker.
Jeg havde hørt om den. Men i vores nabolag?
Så jeg trykkede på linket.
Jeg ved ikke, om I er med.
Men det var ikke en artikel.
Det var et billede af en sort mand,
der sad nøgen på sengekanten, og...
Jeg åbnede linket, så billedet og grinte. Det er jo sjovt.
Jeg tømte min dobbelte Jack med is. Masser af is.
Jeg besvimede og vågnede op i Burlington, hvor min kone var helt fra snøvsen.
Vi var lige landet. "Fik du sms'en fra Tommy?"
"Ja, det gjorde jeg."
"Det er fandeme skræmmende."
"Det ville jeg ikke sige. Det er vist racistisk.
Den kunne ikke være i mig, men ja."
"Nej, den er i vores nabolag."
"Klikkede du på linket?"
"Det havde jeg ikke tid til. Stewardessen bad mig lægge telefonen væk."
"Klik lige på linket."
"Er det slemt?" "Det er værre, end du tror."
Jeg holdt øje med kvinden, mens hun trykkede på linket.
Og billedet af manden... Han hedder rammende nok Wood.
...kom frem, og jeg så hendes reaktion:
"Åh nej!" Og så swipede hun væk fra det.
Min kone bryder sig ikke om at se store pikke.
Heldigvis.
Hun kiggede forvirret på mig. Jeg grinte bare.
Hun klikkede på linket en gang til.
Det må have været en brugerfejl, ikke?
Det samme billede dukkede op, men denne gang forsøgte hun at scrolle,
som om hun kunne finde en artikel under billedet.
Artiklen udeblev. Hun swipede væk.
Hun klikkede på linket en tredje gang!
Nu hulkede jeg af grin.
"Hvad er det sjove? Min telefon er i stykker."
"Det er en joke."
"Hvad?"
"Hvad mener du med 'hvad?'"
"Det er et billede.
Du troede, du skulle læse en artikel. Nu ser du på pikken."
"Det er ikke sjovt."
"Jeg er uenig.
Jeg så dig åbne det tre gange. Det blev sjovere og sjovere.
Hun blev helt bleg og sagde:
"Det er ikke sjovt. Jeg sendte det til alle mødrene på Georgias skole."
"Du har ret. Det er ikke sjovt. Det er sgu episk!"
Jeg tog hendes telefon og læste mødrenes svar.
De bedste kom fra de seje mødre. "Jeg håber ikke, den rammer mit hjem!"
En anden mor sagde: "Det er min pige ikke klar til."
Vores ven, Lynn Gruson, skrev:
"Er du sikker på, det er corona? Den der fik jeg vist på uni."
Og så blev hun endnu mere bleg. "Jeg sendte den til vores piger."
Jeg ringede til Georgia. "Har du set linket, som din mor sendte?"
"Det har brændt sig ind på nethinden."
Jeg var til softballtræning. Jeg åbnede det foran træneren.
"Hvad sagde træneren til det?"
"At den ville være god til at øve sit sving med."
"Hvad med din søster?" Ila fik telefonen.
"Har du set linket, som mor sendte?"
"Ja, det har jeg."
"Hvad siger du til den?" "Interessant artikel."
Mine døtres humoristiske sans er forskruet.
Vi betalte for en spåkone til Georgias fødselsdag.
Hun skulle fortælle hende og vennerne om deres tidligere liv.
Damen trådte ind i huset. Hun var 100 år.
Hun satte sig overfor Georgia og vennerne. Ila og jeg sad for enden.
Hun sagde: "Hvem er fødselsdagspigen?"
Ila gav mig en albue i siden. "Sikke en spåkone."
Georgia sagde: "Det er mig."
Hun rakte hånden frem, og damen sagde: "Okay.
I et tidligere liv var du en general i en stor krig.
Du var ansvarlig for, at 257 mænd døde.
De mænds sjæle vil hjemsøge dig til din dødsdag."
Ila begyndte bare på...
Happy birthday to you
Den bedste af Georgias fødselsdage var, da begge piger sagde:
"Vi vil gerne prøve et escape room." "Jer to genier sammen?
Vil I slå jeres 80 IQ-point sammen og se, hvad der sker i et rum? Hold da kæft!"
"Du skal da med." "Vil I tilføje stoffer og alkohol?
God idé."
"Nej, dig og farfar.
"Lad os lige trykke pause.
Min far og jeg arbejder ikke godt sammen.
Det vil ikke gå godt. Det vil ende i en katastrofe."
De kiggede på mig og sagde: "Det ved vi godt."
Jeg sagde: "Hvad?"
Georgia sagde: "Det er mit fødselsdagsønske.
Jeg vil se farfar gå fra snøvsen og dig få et angstanfald."
"Fint. Han er billig. Jeg ringer til ham."
Jeg ringede til min 75-årige far. Han bor i Tampa og er hørehæmmet.
"Hej, far. Pigerne vil gerne i et escape room, mens I er i L.A.
"Overgrebsrum?"
"Ja, far. Det ønsker de sig.
At vi alle bliver voldtaget sammen.
Og efter voldtægten kan vi købe nogle kager.
Nej, far. Escape room."
"Escape room? Hvad fanden er det?"
Jeg kunne høre min mor ude i køkkenet. "Vi vil gerne med!
Jeg har set det på internettet!
Jeg vil gerne vide, hvordan jeg klarer en kidnapning!"
Min far sagde: "Klap hesten. Vi skal ikke med. Hvad fanden er det?"
Min mor sagde: "De flår en ind i en varevogn."
Jeg sagde: "Du skal ikke lytte til mor.
Det er et rum, hvor man betaler nogle unge 200 dollar
for at låse os inde i et rum, vi skal forsøge at komme ud af."
Han var stille et øjeblik og sagde så:
"Jeg kan låse dine børn inde i en bil for 50 dollar."
Min mor tog telefonen fra ham.
"Fortæl mine børnebørn, at vi tager med.
De kan regne med os. Skal man være iklædt læder?"
"Rolig, mor."
Vi tog afsted. Mig, min kone, mine forældre, mine døtre.
Men her tog det en forkert udvikling.
Escape rooms finder man som oftest i et indkøbscenter.
Det her foregik i en fyrs hus.
Alle værelser i huset var omdannet til et escape room
a la John Wayne Gacy.
Da vi kørte ind i nabolaget, sagde min far: "Glem det!"
Georgia sagde: "Det er vist ret uhyggeligt, farfar.
Han sagde: "Jeg skider i bukserne."
Det var et sortmalet hus. Der var intet gjort ved indkørslen.
LeeAnn sagde: "Det er vist der." Min far sagde: "Kør videre."
Vi steg ud, gik op til døren og bankede på.
Fyren spiller allerede en rolle.
Åh.
Det var i L.A. Han var god.
Silkeslåbrok, håndklæde om hovedet, aende en kat.
Og han sagde bare:
"Har I set min mor?"
Min har tog min hånd. "Hvad sagde han lige?"
"Han leder efter sin mor."
"Sig at hans mor kan sutte min pik.
Er det her ægte?"
"Det er en del af det. Spil med."
Fyren sagde: "Vil I have en rundvisning af huset?"
Min mor sagde: "Meget gerne. Hvad hedder din mor? Hvor gammel er hun?
Hvor gik hun på universitetet? Tag noter!"
Vi blev vist rundt. Kvinderne var vilde med det.
Min far dissekerede ham. Han sagde:
"Han lugter af lort.
Jeg tror, han bor her. Hvem ville bo...
Hvilken galning bor et sted, hvor hvert værelse er et...
Han var i gang med at spise frokost.
Mac and cheese med kaffe til. Hvem drikker kaffe...
Sort kaffe til mac and cheese? Han lider garanteret af tarmslyng."
Jeg sagde: "Det er ikke gode ledetråde, far."
Fyren kom ind. "Vil I se mors værelse?" Min far sagde: "På ingen måde."
Min mor sagde: "Det vil vi gerne."
Han sagde: "Mor tillader ikke bilnøgler, telefoner eller punge,
så tøm jeres lommer, og læg tingene på køkkenbordet.
Som de får, vi er, sagde vi: "Okay."
Vi tømte lommerne.
Trådte ind i værelset.
Og da jeg trådte ind, mærkede jeg døren blive låst bag mig.
Og jeg fik et angstanfald.
Det første, jeg tænkte på, var,
at han ikke spurgte om vores navne.
Vi gav ham ikke et kreditkort.
Vi underskrev ikke noget.
Vi tjekkede ikke engang adressen.
Vi så bare et skummelt hus i et nabolag.
Bankede på. Han beskrev et problem.
Og vi sagde bare: "Den løser Scooby-Doo-banden."
Og nu var vi låst inde i huset.
Min far gik hen til mig. "Ret mig, hvis jeg tager fejl.
Har du lige taget din familie indenfor hos en seriemorder?"
Georgia sagde: "Uhyggeligt, ikke, farfar?" Han sagde: "Du skulle bare vide.
I to bliver solgt til albanerne i aften.
I kommer til at arbejde i et tjetjensk bordel resten af livet."
Ila sagde: "Farfar, hvordan kommer vi ud?"
Han sagde: "Jeg bliver nok nødt til at sutte hans pik.
En eller anden skal sutte hans pik. Jeg foreslår jeres idiotfar."
Min mor stod henne i hjørnet. "Tror I, han bagbinder os?"
Min far sagde: "Hold kæft, Maggie!
Din idiotsøn har lige ført os indenfor hos en seriemorder,
der lugter af lort. Kunne I andre lugte ham?
Måske fordi han indtager mac and cheese og kaffe hele dagen.
Fyren sagde: "Jeg kan altså godt høre dig."
Nu var mit angstanfald i fuldt udbrud.
Hos mig sker det i maven, og så skal jeg skide med det samme.
Jeg ledte efter en vase at skide i.
Min far, som kendte mig ud og ind: "Det kan du glemme!
Det er ligesom på tennislejren. Om lidt skider han i stueplanten.
Den idiot har ført os ind i en seriemorders hus,
og nu vil han skide i hans mors værelse.
Mine døtre kan ikke være i sig selv af begejstring.
Min kone var for vild. Hun fandt fire spor på egen hånd.
Hun trak i et håndtag, og lyset forsvandt.
Vi hørte to skrig og et bump.
Lyset tændte igen.
Jeg holdt mine døtre foran mig som menneskeskjold.
Min mor lå nede i en skibskiste. "Din far skubbede mig ind i væggen."
Min far sagde: "Hun lyver. Hun snublede."
Fyren sagde: "Jeg så ham skubbe hende."
LeeAnn løste to ledetråde til og en løndør åbnede sig i væggen.
Der var en passage til det næste værelse på en halv meter gange en meter.
Min mor stak hovedet derind og sagde:
"Jeg synes, vi skal gå ind i væggen."
Min far sagde: "Du går først."
Hun gik ind. Han sagde: "Vi må indse, at hun er død.
Gudskelov. Vi kunne ikke bruge hende."
LeeAnn kravlede ind, og han sagde: "Nu ryger hjernen bag det hele.
Så hænger jeg på jer tre. Kravl ind i væggen."
Jeg sagde: "Jeg gør det ikke." Georgia sagde: "Farfar, tving ham til det.
Jeg sagde: "Jeg har klaustrofobi."
Ila sagde: "Hvad har jul med det her at gøre?"
"Hold kæft, Ila!"
Min far sagde: "Nu skal du høre.
Du skal ind i væggen.
Piger, I går først. Basse, jeg er lige bag dig.
Luk øjnene. Lyt til min stemme. Jeg skal nok guide dig igennem.
Og tro mig, hvis du stopper op, så bulldozer jeg din røv gennem væggen.
Lad os komme afsted."
Vi gik ind i væggen. Mine døtre, mig, min far.
Jeg lyttede til hans stemme, som da jeg spillede baseball som barn.
"Den klarer vi, Basse! Vi kan klare alt.
Lyt til min stemme. Vi klarer den. Vi er et hold."
Men altså...
Jeg ved ikke, om det var
vinklen på min krop...
...angsten,
der lå plantet i min mave
eller min gang på alle fire,
men jeg slap en ny virus ud i prutform.
Den kom ud af røven som varm ånde.
Den forlod kroppen som en forbandelse, der forlader en mumies sarkofag.
Den brændte røvhullet. Luften alene brændte røvhullet.
Den slags prutter får en til at tænke: "Jeg kommer til at skide blod."
Jeg slog den ind i min fars mund i Human Centipede- stil.
Han gik fra træner til tudekone på ingen tid. "Vi klarer den, Basse
Vi kan...
Fy for fanden. Fortsæt.
Vi kan klare... Hvad fanden?
Der må ligge et død dyr herinde.
Det er vist asbest.
Min øjne brænder! Bevæg jer!
Det er som at være i tunnellen i En Verden Udenfor.
Hvorfor bevæger I jer ikke?
Det sidder i min hud!
Det brænder mit tø...
Bevæg dig, dit røvhul!"
Jeg vendte mig om. "Det kan jeg ikke. Jeg skal skide."
Han skreg: "Er det dig?
Jeg tror, du har givet mig kræft!
Jeg kan smage det i kindtænderne. Bevæg dig!"
Mine døtre strøg ud af væggen lykkelige som aldrig før.
De gik hen til min mor og sagde: "Nu sker det!"
Jeg kom ud og sagde: "Chefen er ikke glad."
Min far kom ud som Saddam Hussein, der kom frem fra sit gemmested.
"Pikslikker! For fanden, altså!
Hvor herre... Du skal til lægen!
Det der er usundt. Det er ikke...
Han skider som din side af familien, Maggie.
Du har brug for en koloskopi. Der er noget galt! Det siger jeg dig!
Hvor fanden er din kone?
LeeAnn kom ned fra spærene i loftet
og sagde: "Jeg har vist løst escape roomet, Albert.
Hiv i en af dørene."
"Det har jeg sgu også tænkt mig!"
Han hev fat i det ene af de tre håndtag. Den bevægede sig ikke. Den var låst.
Mine døtre stod med benene over kors. De var ved at pisse i bukserne.
Han var på niveau ni. "Skiderik!"
Han hev fat i den næste dør. "Pikslikker!"
Han tog fat i den tredje dør, og da den gik op,
vendte han sig om mod os og sagde:
"Det var kraftedeme på tide!"
Han kunne ikke se det, vi så.
En 90-årig kvinde
iført natkjole i et skab.
Hun havde stået i skabet i 45 minutter.
Hun var mindst lige så bange som os.
Hun missede med øjnene mod lyset, og hun havde glemt sin replik.
Hun sagde bare...
Min far smækker døren i,
sætter sin hæl i spænd og råber: "Tilbage i væggen!"
Min piger lå flade af grin.
Georgia kiggede på mig. "Det er bedre, end jeg havde turde forestille mig."
Min far kiggede på mig og sagde: "Hvad snakker de om?"
Jeg sagde: "Du bliver ikke glad for at høre det,
men du blev kun inviteret med
for at dette her skulle ske."
Han sagde: "For at løse escape roomet?"
Jeg sagde: "Nej, for at se dig gå helt fra snøvsen."
Han stod med hælen mod døren og kiggede sig om efter en at holde af.
Hans blik faldt på mine døtre, og han sagde: "Ønskede I jer det her?"
Ønskede I jer det her?"
Han kiggede på sit ur og sagde:
"Mit Apple watch siger, at min puls er på 154.
Jeg er 75 år gammel.
Jeg tager ni forskellige medikamenter.
Jeg har forhøjet blodtryk og kolesterol. Jeres far har lige skidt i min mund!
Og den gamle dame fra Titanic er låst inde i et skab!
Og I ønskede jer det her?"
Ila kiggede på Georgia.
Happy birthday to you
Omaha!
Tak!
Tekster af: Philip Olsen