Downloaded from YTS.MX
‫גבירותיי ורבותיי,‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫קבלו בבקשה לבמה את ברט קריישר!‬
‫- ברט קריישר: רוח וצלצולים -‬
‫כן!‬
‫תודה.‬
‫תודה. כן.‬
‫אתה נראה נפלא, אדוני.‬
‫תודה.‬
‫אני נראה נפלא. תודה, אדוני.‬
‫מעולם לא הייתי שמן רזה יותר.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אני כל כך שמן שכשאני רץ,‬ ‫נהיה לי קשר בשערות של התחת.‬
‫כן. אתה אפילו לא שם לב‬ ‫שזה קורה. פינוק אמיתי.‬
‫אתה נכנס למקלחת, לוקח סבון,‬ ‫מרביץ ניגוב של כרטיס אשראי.‬
‫והכרטיס נדחה.‬ ‫אני מדבר איתכן על חבל, גבירותיי.‬
‫פלח ישבן לפלח ישבן.‬
‫בדרך כלל הקשר נפתח. רוב הגברים השעירים ו...‬
‫כמה איטלקיות יגידו לכם את זה.‬
‫אתה שם את האצבע למעלה עד שהקשר נפתח.‬
‫כמו לפרום צמה. אותו דבר.‬
‫פעם אחת הייתי בחופשה, והקשר לא נפתח.‬
‫אני במקלחת, מושך את השיער.‬
‫ואני בפניקה, כי אני חייב לחרבן.‬
‫אני חייב לעשות משהו,‬ ‫אחרת יהיה לי שם מפעל בצק דביק. אז...‬
‫אני יוצא מהמקלחת,‬
‫לוקח את האולר שלי וניגש לאשתי.‬
‫אני אומר, "אני צריך לדעת‬ ‫אם את בקבוצה שלי או לא".‬
‫היא אומרת, "אני בקבוצה שלך".‬
‫אשתי רדנקית. הייתי צריך להגיד לכם את זה.‬
‫מילאנו את טופס רישיון הנישואים שלנו‬ ‫בעיר הולדתה.‬
‫השאלה השלישית: "האם אתם קרובי משפחה?"‬
‫אמרתי, "מה לכתוב בשאלה שלוש?"‬
‫היא אומרת, "נו, מה נראה לך?"‬
‫אני אומר, "נראה לי שלא".‬
‫"אז תכתוב 'לא נראה לנו'."‬
‫"לא, זה כמו לכתוב 'כן'." אז...‬
‫אני נותן לאשתי את האולר‬ ‫ואומר, "יש לנו בעיה".‬
‫אני מסתובב ומראה לה את האזור הפגוע.‬
‫והיא אומרת, "למה עשית את זה?"‬
‫שאלה נפלאה, ליאן. את יודעת...‬
‫חשבתי לעצמי, "אנחנו בחופשה.‬
‫"הגברת ליד הבריכה אומרת, 'רוצה צמות?'"‬
‫אני אומר, "לא עשיתי את זה בכוונה, סתומה.‬
‫"עכשיו תתחילי לחתוך, סוויני טוד.‬ ‫הקקי כבר מציץ."‬
‫היא אמרה, "לא יקרה".‬
‫אמרתי, "מצטער לאכזב אותך, אבל זה קורה.‬
‫"למען האמת, את היחידה באי הזה‬
‫"שתחתוך את שערות התחת שלי."‬
‫אני לא יכול להתקשר לקבלה ולהגיד,‬ ‫"תשלחו אליי ילד עם יד יציבה.‬
‫"בעצם, מי גוזם את השיחים שלכם?‬ ‫התרשמתי ממנו."‬
‫היא אומרת, "לא יקרה", מניחה את האולר‬
‫ומדליקה את מייבש השיער‬ ‫כאילו השיחה שלנו הסתיימה.‬
‫את רוצה לשחק? בואי נשחק.‬
‫לקחתי את האולר.‬
‫אני עדיין עירום, להזכירכם.‬
‫אני מתיישב על המיטה מולה.‬
‫אני נשכב על הגב, מרים רגליים באוויר‬ ‫כמו תינוק שמחליפים לו חיתול ועושה...‬
‫"לתינוק יש קשר בתחת!"‬
‫אפילו לא שמעתי את הבנות שלי נכנסות לחדר.‬
‫שמעתי רק, "אלוהים, הווגינה של אבא!"‬
‫נבהלתי בטירוף.‬
‫אני קופץ עירום עם הסכין ביד,‬ ‫כאילו אני נלחם בשתי פרוצות ששודדות אותי.‬
‫לליאן אין מושג מה קורה.‬
‫היא רואה שיש בלגן,‬ ‫מכבה את מייבש השיער ואומרת,‬
‫"טוב, תן לי את הסכין.‬ ‫אני אחתוך לך את התחת."‬
‫הבנות שלי בהלם.‬
‫"מה לעזאזל אתם עושים?"‬
‫הן יוצאות מהחדר.‬
‫אני בצרות.‬
‫היא אמרה, "אגב, רק שתדע,‬
‫"אתה לא אמור‬ ‫להראות לבנות שלך את הזין שלך."‬
‫אמרתי, "התנגדות, אמבר הרד. זה לא מה שקרה".‬
‫כן. אחורה, אחותי.‬
‫כן.‬
‫דבר ראשון, הן לא ראו רק את הזין שלי, בסדר?‬
‫זה היה בקטנה.‬
‫הן ראו הכול,‬ ‫את הטרילוגיה, את כל שלושת הסיפורים.‬
‫תחת, זין וביצים. המזרח התיכון!‬
‫דבר שני, לא הראיתי להן את הזין שלי.‬ ‫לא אמרתי, "היי, בנות...‬
‫"סיימתן להכין שיעורי בית?‬
‫"יופי. ניפגש במחסן בעוד רבע שעה.‬ ‫אני רוצה להראות לכן משהו."‬
‫הן אפילו לא ראו זין טוב. זה מה שהפריע לי.‬
‫לא, חכו. תקשיבו עד הסוף.‬
‫אני לא אומר שרציתי שהוא יעמוד, אבל כאילו...‬
‫שלא יהיה רופס.‬
‫אסור שהבנות שלך יגיעו לקולג'‬ ‫במחשבה שהזין של אבא שלהן הכי קטן בעולם.‬
‫בפעם הראשונה שהן יהיו עם בחור‬ ‫הן יגידו, "זה זין אמיתי.‬
‫"שיט!‬
‫"כן, לאבא שלי יש פין. זה זין.‬
‫"לך יש משהו שמשוויצים בו.‬ ‫לאבא שלי יש משהו שמראים לאחות במרפאה."‬
‫הן ראו זין כרס.‬
‫פשוט מונח שם, חסר הגנה.‬
‫כמו לווייתן שנולד, כזה...‬
‫אתה לא יודע איפה זה מתחיל,‬ ‫אבל אתה יודע איפה זה נגמר.‬
‫כמו ילד קטן שמסתכל לתוך באר. "מה קורה פה?"‬
‫מה הבעיה? ראיתי את אבא שלי עירום.‬
‫הרבה פעמים.‬
‫הרבה מאוד.‬
‫פעם הוא נכנס איתי למקלחת,‬ ‫כי התעכבתי והוא איחר לעבודה.‬
‫הייתי בכיתה ט'.‬
‫כן, נבהלתי וחיקיתי את באפלו ביל‬
‫מ"שתיקת הכבשים", פשוט...‬
‫ראיתי את אימא שלי עירומה.‬ ‫לא הרבה פעמים, אבל מספיק.‬
‫בפעם הראשונה שראיתי בחורה עירומה‬ ‫חשבתי, "איפה הצלקת מהניתוח הקיסרי שלך?"‬
‫אשתי כנה עם הבנות שלנו.‬
‫היא כנה, 100 אחוז כנה כל הזמן.‬
‫אכלנו ארוחת ערב, כבר שתיתי שלוש כוסות,‬ ‫והבנות שואלת, "עשיתם פעם סמים?"‬
‫אני כזה, "מה זה פה, משטרה?"‬
‫היא פשוט אומרת, "כן".‬
‫"מה לעזאזל את עושה?"‬
‫"חייבים לענות להן בכנות.‬
‫"עישנתי מריחואנה כמה פעמים.‬
‫"לא אהבתי את זה במיוחד.‬
‫"הקאתי ולא עישנתי שוב.‬
‫"אבל אבא שלכן עשה קוקאין."‬
‫אמרתי, "מה נדפק איתך?‬
‫"לא נראה לי שהן מחפשות המלצות, ליאן."‬
‫היא אמרה, "קדימה, תגיד להן.‬
‫"תגיד להן את האמת."‬
‫אמרתי, "בסדר, עשיתי קוקאין פעם אחת.‬
‫"לא אהבתי את זה במיוחד.‬
‫"הקאתי ולא עשיתי את זה שוב."‬
‫אני שומע אותה צוחקת.‬
‫היא אומרת, "זה שקר. אבא עשה הרבה קוקאין".‬
‫אמרתי, "אימא שלכן איבדה‬ ‫את הבתולין בגיל 13. קדימה, תספרי להן".‬
‫כן. היא זונה!‬
‫היא פשוט נכנסת בי ואומרת,‬ ‫"קודם כול, הייתי כמעט בת 14.‬
‫"ובעיר שגדלתי בה אין מה לעשות‬ ‫חוץ מלהזדיין, ללכת מכות ולעשות מרוצים."‬
‫אמרתי, "עם מי התחתנתי, ריקי בובי?"‬
‫היא אמרה, "סליחה באמת שאני לא צנון‬ ‫כמו אבא שלכן. הוא שכב רק עם שישה אנשים.‬
‫"והוא איבד את הבתולין בגיל 17."‬
‫אמרתי, "קודם כול,‬ ‫שכבתי עם שש נשים, לא שישה אנשים.‬
‫"ו-17 זה מספר נורמלי."‬
‫אבל הן כבר שמעו 13.‬
‫עכשיו הן מסתכלות עליי, כאילו...‬
‫"למדת בחינוך ביתי, אבא?"‬
‫אני כזה, "13 זה המספר הדפוק בסיפור הזה.‬
‫"גיל 17 זה נורמלי.‬ ‫סליחה באמת שלא הייתי מזרן כמו אימא שלכן.‬
‫"לא העברתי את כל התיכון במושב האחורי‬ ‫של טנדר בשדה וצעקתי, 'הבא בתור!'"‬
‫בלתי נסבל שאני אוהב את האישה הזאת.‬
‫חבר שלי מכר את העסק שלו, הרוויח הרבה כסף,‬
‫נפטר מאשתו הקודמת והשתדרג.‬
‫בת 27.‬
‫כן. הוא הביא אותה לבית שלנו.‬
‫הוא השוויץ בה. כזה, "היא לא יודעת לקרוא".‬
‫באותו לילה‬ ‫נכנסתי למיטה עם אשתי. אשתי הזקנה.‬
‫גורבת גרביים מתחת לשמיכה.‬
‫לובשת סוודר, מרכיבה משקפיים, קוראת מגזין.‬
‫מלקקת את האצבע היבשה והזקנה כדי להפוך דף.‬
‫הייתי שיכור.‬
‫רכנתי לעברה...‬ ‫זו מערכת היחסים ביני ובין אשתי, בסדר?‬
‫רכנתי לעברה, הסתכלתי עליה ואמרתי...‬
‫"מעניין איזה שדרוג אני יכול להשיג."‬
‫היא מסתכלת עליי ואומרת,‬
‫"אני רוצה לראות אותך מנסה.‬
‫"לא תדע מה לעשות עם דגם חדש מתצוגה.‬
‫"ריח של מכונית חדשה, הנעה בלחיצת כפתור."‬
‫אמרתי, "כן,‬ ‫אני עם הטרנטה הישנה שלי יותר מדי זמן".‬
‫כזה...‬
‫אי פעם כמעט הבאתם את אשתכם לאורגזמה,‬ ‫ואז ראיתם אותה נעלמת?‬
‫היא כמעט שם...‬
‫ואז החתול קופץ על המיטה.‬ ‫"אנחנו מזיינים אותה?"‬
‫אתה כזה, "לעזאזל, גאס גאס, עוף מפה.‬
‫"תן לי. אחת, שתיים, שלוש.‬
‫"ככה עושים את זה. אלוהים, פאק!"‬
‫אני מהיר בסקס.‬ ‫פעם גמרתי כל כך מהר שהיא צחקה.‬
‫היא אמרה,‬ ‫"לא נראה לי שיכולת להידבק באיידס מזה".‬
‫כן. היא בריונית.‬
‫בריונית מזדיינת. היא לא מוצצת לי.‬
‫לא.‬
‫היא משחקת איתי.‬
‫תופסת את הזין שלי.‬
‫נועצת בי מבט, פשוט...‬
‫"הדבר הזה פועל?"‬
‫אתם יודעים כמה זה מדכא‬
‫לזייף צחוק כדי לקבל מציצה‬
‫כשאתה קומיקאי?‬
‫סיפרתי את זה לחבר שלי טום,‬ ‫והוא אמר, "זה היה שובר אותי".‬
‫הוא אמר, "יודע מה הייתי עושה‬ ‫אם הייתי זוכה למצוץ לך?"‬
‫אמרתי, "בבקשה, תגיד לי".‬
‫הוא אמר,‬ ‫"הייתי מכבד את העובדה שאתה קומיקאי,‬
‫"והייתי מביא לך חומר מקורי בכל פעם."‬
‫אמרתי, "לדוגמה?"‬
‫הוא אפילו לא מצמץ.‬ ‫"הייתי תופס לך את הזין, מסתכל לך בעיניים‬
‫"ואומר, 'השבוע, בפרק מיוחד מאוד‬ ‫של Man v. Food,‬
‫"'גבר מכניס זין לפה עד שהוא מתפוצץ.'"‬
‫בכינו מצחוק.‬
‫כעבור חודש אני במיטה עם אשתי.‬
‫היא הולכת למצוץ לי.‬
‫שכחתי לגמרי את השיחה שלי עם טום...‬
‫עד שהיא...‬
‫טופחת על הזין שלי,‬ ‫ואני מתחיל לצחוק בהיסטריה.‬
‫היא אמרה, "סוף סוף הבנת".‬
‫אמרתי, "מה?"‬
‫היא אמרה, "הבנת את הבדיחה. זה מיקרופון".‬
‫אמרתי, "חשבת שלא הבנתי את הבדיחה?"‬
‫היא אמרה, "לא צחקת".‬
‫אמרתי, "כי זה לא מצחיק".‬
‫היא אמרה, "אם זה לא מצחיק,‬ ‫למה אתה צוחק עכשיו?"‬
‫אמרתי, "אני חושב על טום.‬
‫"הוא עושה את זה יותר טוב ממך."‬
‫היא הפכה את הבנות שלי לבריוניות.‬
‫כן. לא מזמן צפינו בסרט תיעודי על גנדי.‬
‫בסך הכול אמרתי,‬ ‫"אני לא מבין מה הקטע בשביתת רעב".‬
‫הבת שלי ג'ורג'יה מסתכלת עליי ואומרת,‬ ‫"מה אתה אומר!"‬
‫הן לא קוראות לי אבא.‬ ‫הן המציאו לי כינויים, כמו "גוש".‬
‫או "עובר". הן קוראות לי עובר.‬
‫הן המציאו לי כינוי‬ ‫וקראו לי ככה מאחורי הגב במשך שנתיים.‬
‫אנחנו אוכלים ארוחת ערב. ליאן מסמסת.‬
‫שתי הבנות מצחקקות. "חזק, אימא."‬
‫אמרתי, "מה יש?" הן אמרו, "אתה לא תבין".‬
‫אמרתי, "אני הבנזונה הכי מצחיק בשולחן הזה.‬
‫"ההומור שלי משלם על האוכל הזה‬ ‫ועל השיניים האלה. תגידו לי."‬
‫איילה אמרה, "לא נראה לי שזה יצחיק אותך".‬
‫אני הולך לשירותים.‬
‫אני חוזר מהר‬ ‫ומציץ מעבר לכתף של איילה. היא איטית.‬
‫אני רואה המון תמונות שלי,‬
‫והשם של הקבוצה הוא "ניבתן קטן".‬
‫נהיה לי רע. אני מתיישב ואומר,‬ ‫"מה לעזאזל זה ניבתן קטן?"‬
‫הן קופאות ואז אומרות,‬ ‫"אל תשאל מה זה ניבתן קטן,‬
‫"תשאל מי זה הניבתן הקטן."‬
‫אמרתי, "מי לעזאזל זה הניבתן הקטן?"‬
‫איילה אומרת, "נראה לי שאתה יודע מי זה".‬
‫ג'ורג'יה אומרת, "תירגע, אבא.‬ ‫אימא פשוט חושבת שכשאתה מתלבש יפה,‬
‫"אתה נראה כמו ניבתן קטן‬ ‫שמנסה לברוח מגן החיות."‬
‫הסתכלתי על ליאן. היא אמרה,‬ ‫"תירגע. אתה באמת מתנהג כמו ניבתן קטן".‬
‫אמרתי, "לא נכון".‬
‫ואז המלצרית באה לשולחן ושאלה,‬ ‫"וודקה וסודה בכוס גדולה, בלי לימון?"‬
‫בלי לחשוב עשיתי...‬
‫איילה שולפת את הטלפון.‬ ‫"הניבתן הקטן אוהב וודקה." קליק.‬
‫אני אהרוס את הנשים האלה.‬
‫הבנות שלי סתומות רצח. פעם יצאנו לקמפינג.‬
‫כל המשפחה יצאה לקמפינג באמצע שום מקום.‬
‫השעה עשר בערב. הבנות צולות מרשמלו.‬
‫ליאן ליד האוהל, מנקה.‬ ‫אני שותה אלכוהול זול.‬
‫עשר בלילה, אנחנו שומעים ירייה.‬
‫פשוט...‬
‫אנחנו קופאים.‬
‫ליאן רדנקית. היא אומרת,‬ ‫"מישהי קיבלה מחזור", או משהו כזה.‬
‫היא אפילו לא כזאת רדנקית,‬ ‫אבל היא שונאת את המבטא.‬
‫אז זה ילך ויחריף לאורך המופע.‬
‫השעה עשר בלילה,‬ ‫שמענו ירייה, ואנחנו קופאים במקום.‬
‫אף אחד לא אומר מילה במשך עשר שניות.‬
‫ואז אנחנו שומעים עוד ירייה.‬
‫בתי איילה מוציאה את המרשמלו שלה מהאש,‬
‫מסתכלת על כולנו ואומרת בשיא הביטחון, "טוב...‬
‫"אנחנו יודעים שזו לא התאבדות."‬
‫אמרתי, "תודה, מטלוק".‬
‫היא אמרה, "שתי יריות, אבא".‬ ‫אמרתי, "כן, הבנתי אותך, גאונה".‬
‫הילדה הזאת מדביקה אותך בטמטום שלה.‬
‫פעם נסענו באוטו.‬ ‫ג'ורג'יה במושב הקדמי, אני נוהג.‬
‫איילה במושב האחורי.‬
‫ואנחנו חולפים על פני שלט‬ ‫שעליו כתוב "ילד חירש".‬
‫ואני ישר שומע‬ ‫את המוח של הגאונה במושב האחורי נדלק.‬
‫איילה פשוט אומרת לעצמה, "זה גזעני".‬
‫אני אומר, "לא. גזענות לא נראית ככה".‬
‫וג'ורג'יה אומרת, "איילה, שמו את השלט הזה‬
‫"כדי שנדע שבשכונה הזאת‬ ‫כדאי להנמיך את הרדיו."‬
‫אני כזה, "מה נדפק?‬
‫"לא, תמשיכי. אני רוצה לדעת איך זה נגמר."‬
‫היא אומרת,‬ ‫"כדי שלא נשוויץ בשמיעה שלנו. נכון, אבא?"‬
‫"אלוהים, לא. ואו, את טיפשה יותר ממנה.‬
‫"לא, ג'ורג'יה. לא בשביל זה שמו את השלט.‬
‫"שמו אותו כדי שתדעי שיש כאן ילד‬ ‫שלא שומע את האוטו שלך מתקרב."‬
‫ואז איילה רוכנת קדימה ואומרת,‬ ‫"אז ילדים חירשים הם כמו רובים?‬
‫"צריך לדווח למדינה שיש לך אחד?"‬
‫אני כזה, "על מה את מדברת?"‬
‫היא אומרת, "אבא, איך הם יודעים‬ ‫איפה לשים את השלטים האלה?"‬
‫ועכשיו אני יושב‬ ‫במושב הקדמי של מכונית הליצנים הזאת‬
‫ובכנות חושב לעצמי,‬
‫"איך באמת הם יודעים איפה לשים את השלטים?"‬
‫אני והילדה הזאת לא טובים יחד. זה מסוכן.‬
‫אנחנו סתומים רצח ואין לנו שליטה בדחפים.‬
‫הלכנו פעם להופעת המקהלה של ג'ורג'יה.‬
‫הופעה של ארבע שעות, רק שיהיה לכם מושג.‬
‫ארבע שעות של מקהלה.‬
‫וליאן אפילו לא יושבת בחדר.‬
‫היא יושבת מאחור ומוכרת מאפים עם החברות שלה‬ ‫ומקשקשת ארבע שעות.‬
‫בינתיים, איילה ואני‬ ‫יושבים בשורה הראשונה ארבע שעות.‬
‫היא עושה חיים. איילה ואני נדפקים בתחת.‬
‫אחרי שעתיים מנהלת המקהלה עולה לבמה‬
‫ואומרת לנו שהם מוכרים‬ ‫את מכונת השלג של ביה"ס במכירה פומבית.‬
‫הצעת הפתיחה היא 50 דולר,‬ ‫ואני מרגיש שאיילה רועדת כמו נרקומנית לידי.‬
‫אני אומר, "מה קרה?" והיא אומרת, "עובר...‬
‫"אנחנו צריכים את מכונת השלג."‬
‫אני כזה, "אנחנו קונים את מכונת השלג הזאת".‬
‫היא אומרת, "שנשאל את אימא?"‬ ‫אני כזה, "שתזדיין, היא לא פה.‬
‫"גם אני הורה, איילה.‬ ‫גם אני יכול לקבל החלטות."‬
‫היא כזה, "יש לנו 50 דולר?"‬ ‫אני אומר, "מתוקה...‬
‫"כשאימא שלך לא בחדר,‬
‫"יש לנו כסף בקטע מטומטם.‬
‫"תצפי ותלמדי.‬ ‫אני הולך לתת לחדר הזה זין גדול."‬
‫אני נעמד בשורה הראשונה. המורה מתרגשת.‬
‫"אני שומעת הצעת פתיחה של 50 דולר?"‬ ‫אמרתי, "מתוקה, בואי לא נבזבז זמן.‬
‫"שיהיה 500."‬
‫החדר משתגע.‬
‫אני מתיישב. איילה רועדת בכל הגוף.‬
‫אני אומר, "מה קרה?"‬
‫היא אומרת,‬ ‫"הרגע נתת זין גדול לחדר הזה, אבא!"‬
‫הצחוק גווע.‬ ‫אני שומע אבא אחד עדיין צוחק מאחור.‬
‫אני כזה, "שיט, יש לנו בעיה".‬
‫איילה כזה, "מה יש?"‬
‫"יש פה עוד אבא אלכוהוליסט שמחפש אקשן.‬
‫"זה יהיה לילה ארוך, מתוקה."‬
‫הבחור מאחור נעמד מהר, "550!"‬
‫כל החדר מגיב ככה.‬
‫חוץ מהבת שלי, שנותנת לי אגרוף ברגל ואומרת,‬
‫"קום ותהיה גבר.‬
‫"תגיד לו 600, אבא."‬
‫אמרתי, "לא, מתוקה. זו לא התוכנית.‬
‫"זה הזמן לרוח וצלצולים."‬
‫היא אמרה, "מה זה?"‬
‫אמרתי, "תקומי, תגידי 600,‬
‫"ואז תסתובבי ותקרצי לו."‬
‫עכשיו היא הפכה לניבתן קטן.‬
‫היא אומרת, "אני אעשה את זה?"‬ ‫אני אומר, "אם לא, תישני הערב בחוץ."‬
‫זה מה ש-1,000 הורים ראו:‬
‫תלמידת כיתה ה' בשורה הראשונה נעמדת.‬
‫להגנתי, לא ידעתי שהיא לחוצה.‬
‫גם לא ידעתי שהיא לא יודעת לקרוץ, בסדר?‬
‫מי לעזאזל לא יודע לקרוץ?‬
‫היא מסתובבת, רועדת כולה.‬ ‫היא מאתרת את הבחור ואומרת,‬
‫"600 דולר!"‬
‫ואז חוטפת התקף‬
‫בניסיון לקרוץ. פשוט...‬
‫היא מתיישבת ושואלת, "איך הייתי, אבא?"‬
‫אני אומר, "נתת לחדר הזה זין גדול".‬
‫הבחור מאחור מתחרפן.‬
‫הוא נעמד ואומר, "ילדונת, 700 דולר".‬
‫אני כזה, "אתה מתעסק עם הבת שלי, גבר?"‬
‫אני נעמד, מסתכל ישר עליו‬ ‫ואומר, "800 דולר".‬
‫איילה נעמדת, "900 דולר!"‬
‫אני כזה, "את מעלה את המחיר שלי, מטומטמת".‬
‫היא מחייכת מאוזן לאוזן,‬ ‫"תן לו ברוח ובצלצולים, אבא".‬
‫זכינו במכונת השלג תמורת 1,800 דולר.‬
‫כן.‬
‫הסתבכתי בצרות.‬
‫כן. ההתנהגות שלי הייתה...‬
‫מפוקפקת.‬
‫אני לא יודע אם זה פשוט מי שאני,‬
‫או שאני ככה כי אני גר באל-איי.‬
‫לדעתי אם הייתי גר כאן, הייתי אבא די רגיל.‬
‫אפילו פרוגרסיבי.‬
‫אבל באל-איי, אני בעיה.‬
‫טוב, אני אספר לכם סיפור.‬
‫אבל אל תערבו בזה פוליטיקה, בסדר?‬
‫פשוט תקשיבו לסיפור ותיהנו ממנו.‬
‫בסדר.‬
‫איילה מסיימת כיתה ה', ויש נשף.‬
‫לימדו את כל הילדים בכיתה ה'‬ ‫לרקוד פוקסטרוט, בסדר?‬
‫ההורים יושבים באולם‬ ‫וצופים בילדים רוקדים על הבמה,‬
‫יוצאים, חלב ועוגיות,‬ ‫שמונה וחצי בבוקר, סגרנו עניין. בום.‬
‫אנחנו באים בשמונה בבוקר.‬ ‫הילדים לא על הבמה.‬
‫הילדים באולם, המורה עומדת בצד.‬
‫היא בוכה. ההורים עצבניים.‬
‫זה אסון מוחלט.‬
‫המורה מבקשת מההורים לצאת מהאולם‬ ‫ומתחילה לדבר.‬
‫"אני...‬
‫"אני מבקשת סליחה.‬
‫"התנהגתי בצורה מחפירה.‬
‫"ואם תיתנו לי עוד הזדמנות בתפקיד שלי,‬ ‫אני מבטיחה שאשתפר."‬
‫אני עומד מאחור ואומר, "מישהי זיינה ילד".‬
‫אני מתחיל לעשות מתיחות‬ ‫כדי לתת כיף לתלמיד כיתה ה'.‬
‫והיא אומרת...‬
‫"לפני שבועיים, כשהתכוננו לנשף הזה,‬
‫"הנחתי את המגדר של הילדים שלכם‬
‫"וחילקתי אותם לזוגות של בן-בת.‬
‫"אני מבינה את עומק הטעות שלי,‬
‫"ואם תיתנו לי עוד הזדמנות,‬
‫"אוכיח לכם שאני לא מפלצת כמו שנדמה לכם."‬
‫שנייה. אני אגיד משהו זריז,‬
‫רק שיהיה ברור.‬
‫אני רוצה שכל ילד בעולם‬
‫ירגיש 100% מדהים 100% מהזמן.‬
‫ואעשה כל מה שאפשר כדי שזה יקרה.‬ ‫ככה אני מרגיש.‬
‫אבל זו כיתה ה', כן? כאילו...‬
‫השעה שמונה בבוקר, יש לנו הנגאובר, מיצינו.‬
‫סיימנו, נכון? הכול טוב? סלחנו לך.‬
‫אחת האימהות נעמדת,‬ ‫"היי, אני ג'ניפר. לשון פנייה: היא."‬
‫אני כזה, "שיט.‬
‫"זה לא ייגמר טוב."‬
‫היא אומרת...‬
‫"בבית שלנו תומכים בקהילה הגאה.‬
‫"יש לנו בני משפחה בקהילה,‬
‫"ואני רוצה שתדעי‬ ‫ששמעתי את ההתנצלות שלך, אבל היא רדודה.‬
‫"מילים צריך לגבות במעשים.‬
‫"אז אם תישארי בתפקיד שלך,‬ ‫את צריכה להשתפר."‬
‫והיא מתיישבת.‬
‫אני לא יודע אם אתם יודעים איך זה עובד,‬
‫אבל כל הורה חייב להראות‬ ‫שהוא ליברלי יותר מההורה שלפניו.‬
‫אתה לא יכול להגיד, "אה..."‬ ‫כי אתה נראה כמו אלכס ג'ונס.‬
‫"צפרדעים הן גיי."‬
‫וכל ההורים בתורם‬ ‫נכנסים בה על ימין ועל שמאל.‬
‫והמורה, שתהיה בריאה,‬ ‫מקבלת את זה כמו גדולה.‬
‫עד שמגיע תורי ותור ליאן.‬
‫אני כזה, "אני אטפל בזה".‬ ‫ליאן כזה, "בבקשה, לא".‬
‫אמרתי, "היי, קוראים לי ברט.‬ ‫אני ההורה של איילה".‬
‫אמרתי, "קודם כול, זו כיתה ה'.‬
‫"לאף אחת לא דוחפים אצבעות‬ ‫במושב האחורי הערב."‬
‫השעה שמונה וחצי בבוקר.‬ ‫כולם מקשיבים עכשיו, כן?‬
‫אמרתי, "כהורה של איילה,‬
‫"מובן מאליו שלא אכפת לי‬
‫"אם הבת שלי רוקדת עם בנים או עם בנות.‬
‫"אני אעשה כל מה שאפשר‬ ‫כדי להראות לה שאני אוהב אותה ותומך בה."‬
‫כן.‬
‫"העיקר שהם לבנים." עכשיו...‬
‫איך אפשר לא לספר את הבדיחה הזאת?‬
‫זה מתבקש.‬
‫השעה שמונה בבוקר. הם לא ציפו לזה.‬
‫הורי הפנייה המועדפת היו בהלם.‬
‫ליאן קופצת מהר, "הוא קומיקאי!"‬
‫הם אומרים, "תקשיבו למבטא שלה. הם גזענים!"‬
‫חבר'ה, זה עוד לא הכי גרוע.‬
‫הכי גרוע היה כשאני וליאן‬ ‫הלכנו לטעימת יינות עם הגרלת פרסים.‬
‫שלישי בערב...‬
‫אני וליאן נוסעים לשם,‬ ‫היא נוהגת ואומרת, "בוא לא נשתכר הלילה".‬
‫אני כזה, "מאוחר מדי!"‬
‫"שתיתי במקלחת"‬
‫שלישי בערב.‬ ‫אני הולך לדפוק את הראש, מה יש לך?‬
‫כן. יש לי באנג קטן בכיס. זה קורה.‬
‫הגעתי לשם. אף פעם לא הייתי בטעימת יינות.‬ ‫לא נותנים לך גביעים גדולים.‬
‫נותנים לך כוסות לילדים,‬
‫כאילו מייקל ג'קסון תכף יאכל לך את התחת.‬
‫נראה לי שככה הוא עשה את זה. לא בטוח.‬
‫אז אני חותך מהטעימות‬ ‫ומוצא את האבות שבאו לחגוג.‬
‫עשרה אבות ליד הבמה.‬ ‫הם כבר קנו את כל היין שלהם.‬
‫הם פתחו את הבקבוקים‬ ‫ושותים כאילו הם ב"משחקי הכס".‬
‫אבא אחד לובש חולצת אוסטין 3:16.‬ ‫אני כזה, "זה השולחן שלי".‬
‫אני מצטרף אליהם. אנחנו מקשקשים.‬
‫לקראת סוף הערב אני ניגש לדוכן ההגרלה.‬
‫חבר שלי דארן טורבו אחראי להגרלה.‬ ‫אני אומר, "היי...‬
‫"כמה כסף יש לך בקופה?"‬
‫הוא אמר, "מכרתי 40 כרטיסים".‬ ‫אמרתי, "פרסים גרועים?"‬
‫הוא אמר, "לא, 12 פרסים מעולים".‬
‫אמרתי, "בולשיט. אז למה לא קונים כרטיסים?"‬
‫הוא אמר, "ההורים גילו שהכסף מההגרלה‬
‫"לא יגיע לבית הספר שלנו, אלא לבית ספר עני.‬
‫"הם לא רוצים לתרום, כי זה לא לילדים שלהם.‬ ‫הם מעדיפים לקנות יין."‬
‫אמרתי, "אתה רציני?"‬
‫הוא אמר, "כן". אמרתי, "בסדר.‬
‫"כמה כרטיסים אתה רוצה למכור?"‬
‫הוא אמר, "היעד שלנו הוא 700".‬
‫אמרתי, "סבבה. אני אקנה 660".‬
‫הוא אמר, "באמת?"‬ ‫אמרתי, "כן, אבל תסגור את ההגרלה עכשיו".‬
‫הוא אמר, "אם אני אעשה את זה,‬ ‫תזכה בהרבה פרסים".‬
‫אמרתי, "דארן, אני רוצה לזכות בכולם".‬
‫הוא אמר, "אבל אם זה יקרה, ההורים יכעסו".‬
‫אמרתי, "בכנות, הלב שלי יישבר‬ ‫אם הם לא יכעסו".‬
‫אמרתי, "אתה רוצה את הכסף או לא?"‬
‫הוא אמר, "אני רוצה את הכסף".‬ ‫אמרתי, "תן לי 660 כרטיסים,‬
‫"תסגור את ההגרלה ברגע זה‬ ‫ואל תגיד כלום לאף אחד."‬
‫הוא כזה, "גם לא לליאן?"‬ ‫אני כזה, "בייחוד לא לה".‬
‫הוא לקח אותי לחדר האחורי של בר היין‬
‫והתחיל בדיחה שנמשכה כל הערב‬
‫מהרגע שהוא שלף...‬
‫שש מאות...‬
‫ושישים כרטיסים.‬
‫כשהוא נתן לי אותם,‬
‫הוא רעד כאילו הוא מוכר סמים בכיתה ט'.‬
‫קרעתי את הכרטיס הראשון ואת הכרטיס האחרון.‬
‫אמרתי, "דארן, כל מה שבאמצע שלי".‬
‫לא התרגשתי ככה‬
‫משום אירוע בחיים שלי.‬
‫לידת בנותיי?‬
‫בחרתי את השולחן הכי רחוק‬ ‫מהבמה שבה הכריזו על המספרים הזוכים‬
‫ומיפיתי את מסלול צעדת הניצחון שלי.‬
‫החזקתי ביד שני כרטיסים.‬ ‫ליאן באה ושאלה, "קנית כרטיסים?"‬
‫אמרתי, "כן, כמה".‬
‫הוא הכריז על המספר הזוכה הראשון.‬ ‫כמעט קפצתי מהנעליים שלי.‬
‫הייתי כזה, "זכיתי!"‬
‫נתקלתי בכל הורה בדרך.‬
‫"אוי, סליחה.‬
‫"לא, זכיתי. הכרטיס שלי זכה.‬
‫"יש 12 פרסים, וזכיתי בפרס הראשון!‬
‫"ברט קריישר. כן, זה השם שלי. סליחה."‬
‫אני עולה לבמה ולוקח את הפרס.‬ ‫עשרת האבות השיכורים שואלים, "במה זכית?"‬
‫אני אומר, "זה פיטביט.‬
‫"אני אספור את הצעדים שלי הלילה, בנים."‬
‫אני חוזר לשולחן,‬ ‫מסתכל על ליאן ואומר, "תפני מקום".‬
‫הוא מכריז על המספר הזוכה הבא.‬ ‫אני כזה, "לא נכון!‬
‫"שוב זכיתי!"‬
‫אני מתחיל ללכת.‬
‫אשתי, בלי שום עידוד מצידי,‬
‫נעמדת על הכיסא שלה‬
‫ומודיעה לבר היין,‬
‫"בעלי הוא הגבר הכי בר מזל בעולם!‬
‫"נשבעת באלוהים.‬
‫"אני לא אופתע אם הוא יזכה בכל 12 הפרסים."‬
‫אני על הבמה עכשיו,‬ ‫כזה, "מהפה שלה לאלוהים".‬
‫לוקח את הפרס.‬ ‫עשרת האבות השיכורים שואלים, "במה זכית?"‬
‫אני אומר, "לא יודע ולא אכפת לי".‬
‫אני חוזר למרכז ואומר,‬ ‫"תכריז על המספר הזוכה הבא, דארן".‬
‫הוא מכריז,‬ ‫אני מסתכל על ליאן ואומר, "בינגו, ביץ'!"‬
‫המלך חזר!‬
‫אני מסתכל על כל ההורים ושואל,‬ ‫"במה זכיתי, דארן?"‬
‫הוא בוכה מצחוק ואומר, "עגילי יהלום".‬
‫אני אומר,‬ ‫"תעשה לי חורים באוזניים ותקרא לי קייטלין".‬
‫אני על הבמה,‬ ‫עונד עגילי יהלום בפירסינג שלי מהתיכון...‬
‫ואני קולט שינוי באנרגיה של החדר.‬
‫זה מתחיל מאחור.‬
‫אנשים מתאספים סביב המנהלת,‬
‫והיא צועקת, "תבדוק את הכרטיסים שלו!"‬
‫אני צועק בחזרה, "אל תדחפי את האף!"‬
‫זה לא מוצא חן בעיניה.‬
‫עכשיו היא עולה לבמה.‬
‫"אני רואה שלושה פרסים, אבל רק שני כרטיסים.‬
‫"אני רוצה לראות את הכרטיסים שלו."‬
‫דארן טורבו נקרע מצחוק,‬ ‫הוא לא במצב לעשות שום דבר.‬
‫ואני רואה את האנרגיה בחדר קופאת.‬
‫החבר'ה במטבח כבר לא מבשלים.‬
‫הם מביטים מבעד לאשנב הקטן שלהם, פשוט...‬
‫שומעים את הברמן מכין משקה ופתאום מאט. כזה...‬
‫עשרת האבות השיכורים שבטחו בי...‬
‫מסתכלים עליי עכשיו כאילו אכזבתי אותם.‬
‫כמו ילד שמסתכל‬ ‫על הספורטאי הנערץ עליו ואומר,‬
‫"תגיד שזה לא נכון, או-ג'יי".‬
‫נתתי לאנרגיה הזאת לנשום...‬
‫הכנסתי יד לכיס,‬
‫שלפתי 658 כרטיסים‬
‫כאילו אני שולף נחש מהכיס,‬
‫זרקתי אותם באוויר ואמרתי,‬ ‫"תראו ותבכו, בני זונות!"‬
‫החדר השתגע.‬
‫עשרת האבות השיכורים דופקים על השולחן.‬
‫"קדימה!"‬
‫המנהלת רותחת מזעם.‬
‫אני מסתכל על ליאן. היא לא צוחקת.‬
‫המנהלת רואה את זה, הולכת ישר לאשתי,‬
‫נעמדת לה בפרצוף ואומרת,‬
‫"את צריכה להגיד לו להפסיק ברגע זה".‬
‫אשתי לא ממצמצת. היא נושמת עמוק ואומרת,‬
‫"מותק, הוא אפילו לא התחיל.‬
‫"חמודה, נשארו תשעה פרסים,‬ ‫והוא עדיין לא הוריד חולצה.‬
‫"זה עוד יהיה הרבה יותר גרוע."‬
‫אשתי מורידה במכה את כוס היין שלה,‬ ‫מסתכלת על הבמה ואומרת,‬
‫"תכריז על המספר הזוכה הבא, דארן".‬
‫פרס רביעי, אני מוריד חולצה.‬
‫פרס חמישי, החולצה של סטיב אוסטין יורדת.‬
‫פרס שישי, אחת האימהות מאחור‬ ‫אמרה בטעות קצת יותר מדי חזק,‬
‫"מי לעזאזל הבחור הזה?"‬
‫והברמן ענה,‬
‫"הוא המכונה המזוינת!"‬
‫כשהגענו לפרס 11, החדר התחלק לשני מחנות.‬
‫היו כאלה שנהנו מזה בטירוף,‬
‫כמו עשרת האבות השיכורים והברמן...‬
‫והיו כאלה ששנאו את זה.‬
‫ואלה ששנאו את זה‬
‫הקיפו עכשיו את הבמה ומחו על ההגרלה.‬
‫פורעי הקפיטול האלה...‬
‫לא היו מרוצים מתוצאות היום,‬
‫והחליטו...‬
‫תקשיבו, כשהוא הכריז על הפרס ה-12,‬ ‫ידעתי מה אני צריך לעשות.‬
‫זה היה הזמן ל"תמצצו לי". פשוט...‬
‫תמצצו לי!‬
‫עשרים חבר'ה הקיפו אותי במעגל.‬
‫תמצצו לי!‬
‫תמצצו!‬
‫הייתי מוכן. זו הייתה העבודה שלי.‬
‫הוא הכריז על המספר הזוכה,‬ ‫התכוננתי ל"תמצצו לי" הראשון,‬
‫ואז הבנתי שהכרטיס הזוכה לא אצלי.‬
‫נראה לכם שאתם מאוכזבים?‬
‫עשרת האבות השיכורים דפקו על השולחן‬ ‫וצעקו, "ספירה חוזרת!"‬
‫האנשים ששנאו אותי צחקו עליי בקולי קולות.‬
‫הם אמרו, "מגיע לך, שמן!‬
‫"תלבש חולצה, לוזר! אתה לוזר!"‬
‫הם הרעישו כל כך‬ ‫שבקושי שמעתי את אשתי צועקת מאחור,‬
‫"זכיתי!"‬
‫זכינו בכל 12 הפרסים.‬
‫ובשארית הלילה הייתי שיכור,‬ ‫בלי חולצה, עם חורים באוזניים...‬
‫החזקתי 11 פרסים, ניגשתי להורים ואמרתי,‬
‫"במה זכיתם?‬
‫"אה, נכון. זכיתי בכל הפרסים. לגמרי שכחתי."‬
‫החלק הכי טוב בסיפור הזה, לדעתי,‬
‫הוא שליאן הבינה את זה.‬
‫היא הבינה את...‬ ‫היא לא תמיד מבינה את הבדיחה, יודעים?‬
‫יש דברים שפשוט...‬
‫ינואר 2020.‬
‫אני ואשתי בטיסה לברלינגטון, ורמונט.‬
‫אנחנו מקבלים הודעה מהחבר שלי טום סגורה.‬
‫עכשיו... כן.‬
‫אם אתם לא יודעים מי זה,‬
‫הוא סטנדאפיסט שלא יכול לעשות את זה.‬
‫אז...‬
‫הפעולה הפשוטה הזאת...‬
‫הפעולה הקטנה הזאת תגרום לרגל שלו להתפוצץ.‬
‫והזרוע שלו תישבר לחצי ותסתובב במעגלים.‬
‫מטורף.‬
‫גזען גדול. הוא...‬
‫כתב... כן.‬
‫מעריץ גדול של הנאצים. בכל אופן...‬
‫טום שלח לי ולליאן הודעה וכתב,‬ ‫"היי, אני לא יודע אם שמעתם‬
‫"על הווירוס החדש בשם קורונה,‬
‫"אבל זה דבר אמיתי,‬ ‫ובדיוק קראתי כתבה באל-איי טיימס.‬
‫"הייתה התפרצות בשכונה שלכם.‬
‫"צירפתי קישור לכתבה. כדאי שתסתכלו."‬
‫זה היה בינואר 2020.‬
‫אני בפניקה. שמעתי על זה, אבל בשכונה שלנו?‬
‫אז לחצתי על הקישור.‬
‫אני לא יודע אם כבר הבנתם...‬
‫אבל זו לא הייתה כתבה.‬
‫זו הייתה תמונה של גבר שחור‬
‫יושב עירום על קצה המיטה, פשוט...‬
‫אני פותח את הקישור, רואה את התמונה וצוחק.‬ ‫זה מצחיק, נכון?‬
‫אני מסיים את הוויסקי הכפול שלי. הרבה קרח.‬
‫אני נרדם.‬
‫אני מתעורר בברלינגטון, ורמונט,‬ ‫ואשתי בהיסטריה.‬
‫אנחנו על המסלול והיא אומרת‬ ‫"קיבלת את ההודעה מטומי?"‬
‫אמרתי, "כן".‬
‫היא אומרת, "מפחיד בטירוף".‬
‫אמרתי, "אל תדברי ככה. זה גזעני.‬
‫"כאילו, בשבילי זה גדול מדי, אבל... כן."‬
‫היא אומרת, "לא, זה בשכונה שלנו".‬
‫אני אומר, "לחצת על הקישור?"‬
‫היא אומרת, "לא הספקתי.‬ ‫הדיילת הכריחה אותי לכבות את הטלפון".‬
‫אמרתי, "תלחצי על הקישור".‬
‫היא אמרה, "זה רע?"‬ ‫אמרתי, "יותר גרוע משנדמה לך".‬
‫וראיתי את האישה הזאת לוחצת על הקישור.‬
‫והתמונה של הבחור ההוא...‬ ‫גבר גדול במלוא מובן המילה.‬
‫התמונה מופיעה, ואני רואה אותה‬ ‫מסתכלת עליה ועושה, "אוי, לא!"‬
‫וסוגרת את החלון.‬
‫אשתי לא אוהבת להסתכל על זין גדול. אז...‬
‫למרבה המזל.‬
‫היא מסתכלת עליי בבלבול. אני מצחקק.‬
‫היא שוב לוחצת על הקישור.‬
‫זו בטח הייתה טעות משתמש, נכון?‬
‫אותה תמונה מופיעה,‬ ‫אבל הפעם אני רואה אותה מנסה לגלול מטה,‬
‫כאילו היא תמצא כתבה שמצורפת לתמונה.‬
‫היא לא מוצאת כתבה. סוגרת את החלון.‬
‫לוחצת על הקישור בפעם השלישית.‬
‫עכשיו אני בוכה מצחוק.‬
‫היא אומרת, "מה מצחיק? הטלפון שלי מקולקל".‬
‫אמרתי, "זאת בדיחה".‬
‫היא אמרה, "מה?" אמרתי, "מה זאת אומרת?‬
‫"זו תמונה.‬
‫"חשבת שתקראי כתבה,‬ ‫ועכשיו את מסתכלת על זין ענק. זו בדיחה."‬
‫היא אמרה, "זה לא מצחיק".‬
‫אמרתי, "אני לא מסכים.‬
‫"ראיתי אותך פותחת את זה שלוש פעמים,‬ ‫וזה רק נעשה מצחיק יותר."‬
‫היא החווירה ואמרה, "לא, זה לא מצחיק.‬
‫"שלחתי את זה לכל האימהות‬ ‫בבית הספר של ג'ורג'יה."‬
‫אמרתי, "את צודקת. זה לא מצחיק. זה אדיר!"‬
‫לקחתי את הטלפון שלה‬ ‫וקראתי את התגובות של האימהות.‬
‫הכי אהבתי את האימהות המגניבות שכתבו,‬ ‫"אני מקווה שזה לא יגיע לבית שלי".‬
‫אימא אחת כתבה,‬ ‫"הבת שלי בכיתה ט'. היא לא מוכנה לזה".‬
‫החברה שלנו לין גרוסון כתבה,‬ ‫"אתם בטוחים שזאת קורונה?‬
‫"לדעתי נחשפתי לזה כשלמדתי בקולג'."‬
‫ואז היא החווירה עוד יותר ואמרה,‬ ‫"שלחתי את זה לבנות שלנו".‬
‫התקשרתי לג'ורג'יה ואמרתי,‬
‫"ג'ורג', אימא שלחה לך קישור. ראית?"‬ ‫היא אמרה,‬
‫"אבא, אני לא מפסיקה לראות את זה.‬
‫"הייתי באימון סופטבול.‬ ‫פתחתי את זה מול המאמנת."‬
‫אמרתי, "מה המאמנת אמרה?"‬
‫"היא אמרה‬ ‫שאנחנו צריכים אחד כזה לאימוני חבטות."‬
‫אמרתי, "ואחותך?"‬ ‫היא העבירה לאיילה את הטלפון.‬
‫"איילה, אימא שלחה לך קישור. ראית?"‬
‫היא אמרה, "כן".‬
‫אמרתי, "מה חשבת?"‬ ‫היא אמרה, "כתבה מעניינת".‬
‫לבנות שלי יש חוש הומור דפוק לגמרי.‬
‫לפני כמה שנים‬ ‫ג'ורג'יה הזמינה מדיום ליום ההולדת שלה.‬
‫המדיום תספר לה ולכל החברים שלה‬ ‫על הגלגולים הקודמים שלהם, כן?‬
‫הגברת באה הביתה. היא בת 100.‬
‫היא יושבת מול ג'ורג'יה והחברים שלה.‬
‫איילה ואני יושבים מאחור.‬
‫היא אומרת, "טוב, מי כלת יום ההולדת?"‬
‫איילה נותנת לי אגרוף ואומרת,‬ ‫"אחלה מדיום, אבא".‬
‫ג'ורג'יה אומרת, "אני".‬
‫היא מושיטה כף יד, והגברת אומרת, "בסדר...‬
‫"בגלגול קודם היית גנרל במלחמה גדולה.‬
‫"היית אחראית למותם של 257 אנשים.‬
‫"הנשמות שלהם ירדפו אותך עד יום מותך."‬
‫איילה לידי. היא פשוט עושה...‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫הקטע הכי טוב‬ ‫היה באחד מימי ההולדת של ג'ורג'יה.‬
‫שתי הבנות אמרו,‬ ‫"אבא, אנחנו רוצות ללכת לחדר בריחה".‬
‫אמרתי, "כן, זוג גאוניות?‬
‫"תחברו את 80 נקודות האיי-קיו שלכן‬ ‫ותראו מה קורה בחדר?‬
‫"תסתמו את הפה!"‬
‫הן אמרו, "אנחנו רוצות שגם אתה תבוא".‬ ‫אמרתי, "להוסיף סמים ואלכוהול? בסדר.‬
‫"רעיון טוב."‬
‫הן אמרו, "לא, אתה וסבא."‬
‫אמרתי, "תעצרו כאן.‬
‫"אני ואבא שלי לא עובדים היטב יחד בצוות.‬
‫"טוב, בנות?‬ ‫זה לא ייגמר טוב. זה ייגמר נורא."‬
‫ושתיהן הסתכלו עליי ואמרו,‬ ‫"כן, אנחנו יודעות".‬
‫אמרתי, "מה?"‬ ‫ג'ורג'יה אמרה, "זה מה שאני רוצה.‬
‫"אני רוצה לראות את סבא מתחרפן‬ ‫ואותך חוטף התקף חרדה."‬
‫אמרתי, "בסדר, הוא זול. אני אתקשר".‬
‫אז התקשרתי לאבא שלי. אבא שלי בן 75.‬
‫הוא גר בטמפה ומתחיל להתחרש.‬
‫התקשרתי ואמרתי, "אבא, כשתבואו לאל-איי,‬ ‫הבנות רוצות ללכת לחדר בריחה".‬
‫הוא אמר, "חדר אונס?"‬
‫אמרתי, "כן, אבא, זה מה שהן רוצות.‬
‫"הן רוצות שיאנסו אותנו. את כולנו יחד.‬
‫"ואחרי שיאנסו אותנו,‬ ‫נלך לאכול עוגת גבינה."‬
‫אמרתי, "לא, אבא. חדר בריחה".‬
‫והוא אמר, "חדר בריחה?‬ ‫מה לעזאזל זה חדר בריחה?"‬
‫ושמעתי את אימא שלי צועקת מהמטבח,‬ ‫"כן! אנחנו באים!‬
‫"ראיתי את זה באינטרנט. אנחנו באים.‬
‫"תמיד תהיתי איך אגיב אם יחטפו אותי."‬
‫אבא שלי אמר, "תירגעי, מגי.‬ ‫אנחנו לא באים. מה לעזאזל זה חדר בריחה?"‬
‫ואימא שלי אמרה,‬ ‫"תופסים אותך וזורקים אותך לוואן".‬
‫הייתי כזה, "אל תקשיב לאימא, אבא".‬
‫אמרתי, "אבא, זה חדר‬ ‫שבו אנחנו משלמים לילדים 200 דולר.‬
‫"הם נועלים אותנו בחדר,‬ ‫ואנחנו צריכים להבין איך לצאת."‬
‫הוא השתתק לרגע ואז אמר,‬
‫"תן לי 50 דולר.‬ ‫אני אנעל את הבנות שלך באוטו".‬
‫אימא שלי חוטפת ממנו את הטלפון ואומרת,‬ ‫"אנחנו באים. תגיד לנכדות שאנחנו באים.‬
‫"הן יכולות לסמוך עלינו.‬ ‫אנחנו אמורים ללבוש בגדי עור?"‬
‫אמרתי, "תירגעי, אימא".‬
‫אז אנחנו הולכים.‬ ‫אני, אשתי, ההורים שלי והבנות שלי.‬
‫כולנו הולכים.‬
‫אני אגיד לכם איפה זה התחיל להשתבש.‬
‫אנחנו בנסיעה.‬
‫נכון שחדרי בריחה בדרך כלל נמצאים בקניון?‬
‫החדר הזה היה בבית של מישהו.‬
‫הוא הפך כל חדר בביתו לחדר בריחה,‬
‫כמו ג'ון ויין גייסי.‬
‫אנחנו מגיעים לשכונה,‬ ‫ואבא שלי אומר, "אין מצב".‬
‫ג'ורג'יה אמרה, "סבא, שמעתי שזה ממש מפחיד".‬
‫הוא אמר, "אני כבר עכשיו מחרבן במכנסיים".‬
‫אנחנו רואים בית שחור לגמרי, גינה מוזנחת.‬
‫ליאן אומרת, "נראה לי שהגענו".‬
‫אבא שלי אומר, "תמשיך לנסוע".‬
‫אנחנו יוצאים, ניגשים לדלת ודופקים.‬
‫הבחור כבר בדמות.‬
‫אנחנו באל-איי. הבחור הזה טוב.‬
‫חלוק משי, מגבת כרוכה סביב הראש, מלטף חתול.‬
‫והוא פשוט אמר...‬
‫"ראיתם את אימא שלי?"‬
‫אבא שלי תופס לי את היד ושואל,‬ ‫"מה הוא אמר?"‬
‫אמרתי, "הוא מחפש את אימא שלו".‬
‫הוא אמר,‬ ‫"תגיד לו שאימא שלו יכולה למצוץ לי".‬
‫אבא שלי אמר, "זה אמיתי?"‬
‫אמרתי, "זה חלק מחדר הבריחה. תשתף פעולה".‬
‫הבחור אמר, "תרצו לעשות סיור בבית שלי?"‬
‫אימא שלי מתלהבת, "כן, נשמח לעשות סיור.‬
‫"איך קוראים לאימא שלך? בת כמה היא?‬ ‫באיזה קולג' היא למדה?‬
‫"תרשמי הכול, איילה. אלה רמזים."‬
‫אז אנחנו עושים סיור בבית. הנשים בקטע.‬
‫ואבא שלי לא מפסיק לרדת על הבחור הזה.‬
‫כזה, "יש לו ריח של חרא.‬
‫"אני חושב שהוא גר כאן. אני חושב שהוא גר...‬
‫"איזה מין מטורף גר בבית שכל החדרים בו הם ...‬
‫"הוא היה באמצע ארוחת הצהריים.‬
‫"הוא אוכל מקרוני בגבינה עם קפה.‬ ‫מי לעזאזל שותה קפה...‬
‫"קפה שחור עם מקרוני בגבינה?‬ ‫יש לו מעי רגיז, מבטיח לך."‬
‫אמרתי, "לא נראה לי‬ ‫שאלה רמזים מועילים, אבא".‬
‫הבחור נכנס. "תרצו לראות את החדר של אימא?"‬
‫אבא שלי אומר, "ממש לא".‬
‫אימא שלי כזה, "כן, אנחנו רוצים לראות".‬
‫הוא אומר, "אימא לא מרשה להיכנס‬ ‫עם מפתחות, טלפון או ארנק,‬
‫"אז תרוקנו את הכיסים‬ ‫ותשימו הכול על השולחן במטבח."‬
‫וכמו כבשים אנחנו אומרים, "בסדר".‬
‫אנחנו מרוקנים את הכיסים.‬
‫נכנסים לחדר.‬
‫וברגע שאני נכנס לחדר,‬ ‫אני מרגיש את הדלת נסגרת וננעלת מאחוריי,‬
‫ואני חוטף התקף חרדה.‬
‫המחשבה הראשונה שלי היא...‬
‫הוא לא שאל איך קוראים לנו.‬
‫לא נתנו לו כרטיס אשראי.‬
‫לא מילאנו שום טופס.‬
‫אפילו לא ממש בדקנו את הכתובת.‬
‫פשוט ראינו בית מפחיד בשכונה,‬
‫דפקנו על הדלת, הוא הציג לנו תעלומה,‬
‫ואמרנו, "חבורת סקובי-דו תפתור את זה".‬
‫ועכשיו אנחנו נעולים בבית המזוין הזה.‬ ‫אבא שלי עומד לידי ואומר,‬
‫"תגיד לי אם הבנתי משהו לא נכון.‬
‫"כרגע הבאת את המשפחה שלך‬ ‫לבית של רוצח סדרתי?"‬
‫ג'ורג'יה אומרת, "סבא, מפחיד, נכון?"‬ ‫הוא אומר, "אין לך מושג בכלל.‬
‫"ימכרו את שתיכן לאלבנים הערב.‬
‫"תעבדו בבית זונות צ'צ'ני‬ ‫עד סוף החיים שלכן."‬
‫איילה שואלת, "סבא, איך נצא מכאן?"‬
‫הוא אומר,‬ ‫"לדעתי אני אצטרך למצוץ לבחור ההוא.‬
‫"מישהו יצטרך למצוץ לו.‬ ‫אני מציע את האבא הדפוק שלכן."‬
‫אימא שלי בפינה,‬ ‫"נראה לך שהוא יקשור אותנו?"‬
‫אבא שלי כזה, "תסתמי, מגי!‬
‫"הבן המחורבן שלך הביא אותנו‬ ‫לבית של רוצח סדרתי‬
‫"עם ריח של חרא.‬
‫"הרחתם אותו?‬
‫"אולי כי הוא אוכל‬ ‫מקרוני בגבינה עם קפה כל היום."‬
‫הבחור אומר, "אדוני, אני שומע אותך".‬
‫עכשיו אני בהתקף חרדה חמור,‬
‫ואצלי ההתקף מתרחש בבטן,‬
‫ואני חייב לחרבן בדחיפות.‬
‫אני מחפש בחדר אגרטל‬ ‫או משהו שאפשר לחרבן בו.‬
‫אבא שלי מכיר אותי טוב מדי.‬ ‫הוא אומר, "לא, שלא תעז!‬
‫"זה בדיוק כמו במחנה הטניס, מגי.‬ ‫הוא יחרבן בעציץ.‬
‫"לעזאזל, האידיוט המזדיין הזה‬ ‫הביא אותנו לבית של רוצח סדרתי,‬
‫"ועכשיו הוא יחרבן בחדר של אימא שלו?"‬
‫הבנות שלי קופצות מרוב התלהבות.‬
‫אשתי לא רואה בעיניים.‬ ‫היא פתרה ארבעה רמזים בעצמה.‬
‫היא מושכת ידית מתחת לשולחן, והאורות נכבים.‬
‫אנחנו שומעים שתי צרחות וחבטה.‬
‫האורות נדלקים.‬
‫אני מחזיק את שתי הבנות שלי כמו מגן אנושי.‬
‫אימא שלי על הרצפה בתוך תיבה.‬
‫"אבא שלך זרק אותי על הקיר!"‬
‫אבא שלי כזה,‬ ‫"אל תקשיב לה, היא שקרנית. היא מעדה".‬
‫הבחור אומר, "ראיתי, הוא זרק אותה על הקיר".‬
‫ליאן פותרת עוד שני רמזים,‬ ‫דלת סתרים נפתחת בקיר,‬
‫ומאחוריה יש מנהרה‬ ‫בגובה 60 ס"מ וברוחב 90 ס"מ‬
‫שנמתחת לאורך הקיר ומובילה לחדר אחר.‬
‫אימא שלי מכניסה פנימה את הראש.‬
‫יוצאת ואומרת...‬
‫"לדעתי אנחנו צריכים להיכנס לקיר".‬
‫אבא שלי אומר, "את ראשונה".‬
‫היא נכנסת לקיר. הוא מסתובב ואומר,‬ ‫"שתזדיין, היא מתה בשבילנו.‬
‫"ברוך שפטרנו. לא צריך אותה."‬
‫ליאן נכנסת לקיר והוא אומר,‬ ‫"איבדנו את המוח של הצוות.‬
‫"אני תקוע עם שלושתכם. תיכנסו לקיר."‬
‫אני אומר, "אני לא נכנס לקיר".‬
‫ג'ורג'יה אומרת,‬ ‫"סבא, תכריח את אבא להיכנס לקיר".‬
‫אני אומר, "ג'ורג'יה, יש לי קלאוסטרופוביה".‬ ‫איילה אומרת, "מה הקשר לחג המולד, אבא?"‬
‫"תסתמי את הפה, איילה!"‬
‫אבא שלי אומר, "יש לי חדשות רעות בשבילך.‬
‫"אתה נכנס לקיר המזדיין."‬
‫הוא אומר, "בנות, אתן קודם.‬ ‫בחור גדול, אני מאחוריך.‬
‫"תעצום עיניים ותקשיב לקול שלי.‬
‫"אני אעזור לך לעבור את הקיר, וסמוך עליי,‬
‫"אם תקפא,‬ ‫אני אדחוף את התחת שלך דרך הקיר המזדיין.‬
‫"עכשיו בואו נלך."‬
‫ואנחנו נכנסים לקיר.‬ ‫הבנות שלי, אני, אבא שלי.‬
‫והקשבתי לקול שלו,‬ ‫כמו כשהייתי ילד ושיחקתי בייסבול.‬
‫"קטן עלינו, בחור גדול.‬ ‫אנחנו יכולים לעשות הכול.‬
‫"תקשיב לקול שלי. אנחנו נצליח.‬ ‫אני ואתה. צוות מנצח."‬
‫עכשיו...‬
‫אני לא יודע אם זה היה בגלל...‬
‫זווית הגוף שלי...‬
‫החרדה...‬
‫שמילאה לי את הבטן...‬
‫או הזחילה על ארבע...‬
‫אבל שחררתי פלוץ נגיפי, כמו...‬
‫פלוץ שיוצא לך מהתחת כמו הבל פה חם, פשוט...‬
‫פלוץ שנפלט מהגוף שלך‬ ‫כמו קללה מקבר של מומיה. פשוט...‬
‫פלוץ ששורף לך את התחת.‬ ‫האוויר של הפלוץ שורף לך את התחת,‬
‫ואתה חושב לעצמך, "זה היה רק אוויר.‬ ‫אני אחרבן דם אחר כך."‬
‫ואני משחרר אותו לתוך הפה של אבא שלי,‬ ‫כמו התולעת האנושית.‬
‫הוא הופך ממאמן למניאק ממש מהר.‬ ‫כזה, "אנחנו נצליח, בחור גדול!‬
‫"אנחנו יכולים...‬
‫"פאק. תמשיך.‬
‫"אנחנו יכולים לעשות... מה נסגר?‬
‫"אני חושב שנתקלנו בחיה מתה.‬
‫"אני חושב שזה אסבסט.‬
‫"זה שורף לי את העיניים. תמשיך לזוז.‬
‫"אני מרגיש שאני במנהרה מ'חומות של תקווה'.‬
‫"למה אתה לא זז?‬
‫"זה בעור שלי!‬
‫"זה שורף לי את הבגד...‬
‫"זוז, אידיוט!"‬
‫הסתובבתי ואמרתי, "אני לא יכול.‬ ‫אני הולך לחרבן".‬
‫הוא אמר, "זה אתה?‬
‫"אתה עשית את זה?‬ ‫אני חושב שיש לי סרטן בגללך!‬
‫"אני מרגיש את הטעם בפה שלי! זוז!"‬
‫הבנות שלי יוצאות מהקיר,‬
‫הכי מאושרות שהן היו בחיים שלהן.‬
‫הן הולכות ישר לאימא שלי ואומרות,‬ ‫"סבתא, זה קורה".‬
‫אני יוצא מהקיר ואומר, "אימא, אבא לא שמח".‬
‫אבא שלי יוצא מהקיר‬ ‫כמו שסדאם חוסיין יצא מהמחבוא שלו.‬
‫"זין! בן זונה!‬
‫"אלוהים! אתה הולך לרופא!‬
‫"זה לא בריא. זה לא...‬
‫"הוא מחרבן כמו הצד שלך במשפחה, מגי.‬
‫"אתה צריך לעשות קולונוסקופיה.‬
‫"זה לא תקין. אני אומר לך...‬
‫"איפה לעזאזל אשתך?"‬
‫ליאן יוצאת מהתקרה‬
‫ואומרת, "נראה לי‬ ‫שפתרתי את חדר הבריחה, אלברט.‬
‫"תנסה לפתוח את הדלת."‬ ‫הוא אומר, "אני אנסה ועוד איך!"‬
‫הוא תופס את הידית‬ ‫של אחת משלוש הדלתות בקיר,‬
‫והידית לא זזה. הדלת נעולה.‬
‫הבנות שלי מצמידות רגליים.‬ ‫הן עוד שנייה עושות במכנסיים.‬
‫הוא ברמה תשע. "בן זונה!"‬
‫מנסה את הדלת הבאה. כלום. "זין בעין!"‬
‫הוא מגיע לדלת השלישית, וכשהיא נפתחת,‬
‫הוא מפנה את הגב שלו לדלת,‬ ‫מסתכל עלינו ואומר,‬
‫"סוף סוף!"‬
‫הוא לא רואה מה שאנחנו רואים...‬
‫אישה בת 90‬
‫בכותנת לילה בתוך ארון.‬
‫היא בארון הזה כבר 45 דקות.‬
‫אני לא יודע מי מפחד יותר, היא או אנחנו.‬
‫היא מנסה להסתגל לאור ולהיזכר בשורה שלה.‬
‫והיא פשוט עושה...‬
‫אבא שלי סוגר את הדלת,‬
‫משעין עליה את הרגל שלו ואומר,‬ ‫"כולם לחזור לקיר המזדיין!"‬
‫הבנות שלי עכשיו על הרצפה.‬
‫ג'ורג'יה מסתכלת עליי ואומרת,‬
‫"זה טוב יותר מכל מה שיכולתי לדמיין!"‬
‫אבא שלי מסתכל עליי ואומר,‬ ‫"על מה לעזאזל הן מדברות?"‬
‫אמרתי, "אבא, לא תשמח לשמוע את זה.‬
‫"אבל הן רצו שתבוא רק בשביל...‬
‫"מה שקורה עכשיו."‬
‫הוא אומר, "כדי שאפתור את חדר הבריחה?"‬
‫אני אומר, "לא, כדי לראות אותך מתחרפן".‬
‫הוא עדיין עומד שם עם הרגל על הדלת.‬
‫מסתכל ברחבי החדר‬ ‫כאילו הוא מחפש מישהו לאהוב.‬
‫המבט שלו נעצר על הבנות שלי, והוא אומר,‬
‫"רציתן את זה?‬
‫"זה מה שרציתן."‬
‫הוא מסתכל בשעון שלו ואומר,‬
‫"בשעון אפל שלי כתוב שהדופק שלי הוא 154.‬
‫"אני בן 75, בנות.‬
‫"אני לוקח תשע תרופות שונות.‬
‫"יש לי לחץ דם גבוה, כולסטרול גבוה.‬
‫"אבא שלכן הרגע חרבן לי בפה!‬
‫"והגברת הזקנה מטיטאניק נעולה בארון!‬
‫"וזה מה שרציתן?"‬
‫איילה מסתכלת על ג'ורג'יה ועושה...‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫אומהה!‬
‫תודה!‬