Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hallo.
Ja? Big Mäck?
Jeg kan ikke fatte det!
Hej, Falko!
Hej, Big Mäck.
- Makker... - Jeg er så glad.
Du aner ikke, hvor glad jeg er.
Hvorfor sagde de, du var død?
Hvem sagde, jeg var død?
Spjældet.
Hvad?
Ved du, hvor mange breve jeg har sendt?
- Telegrammer og det hele! - Jeg fik ikke noget.
Det første, jeg gjorde, var at kigge på Facebook og lede efter dig.
- Intet. Jeg fandt intet. - Ja.
Jeg ville aldrig have opgivet med dig.
De laver den 90-minutter lange dokumentar på Netflix nu.
Super.
Ja, jeg har altid været en kriger.
Hvordan har du det, Big Mäck?
Jeg vil fortælle jer en hypotetisk historie.
Rent hypotetisk. Den har intet med mig at gøre.
Sommetider er livet skørere end en Hollywood-film.
Jeg var godt på vej til at have en fantastisk karriere.
Det fascinerende ved Donald er, at han kan fænge folk.
Helt legalt.
To røverier med knap 20 års mellemrum,
hvor Donald Stellwag angiveligt deltog.
Han var altid lidt af en slyngel.
Hvis det sker én gang, er det underligt.
Hundrede procent løgn.
To gange er ekstremt underligt.
Rent hypotetisk.
BIG MÄCK: GANGSTERE OG GULD
Synes du ikke, det er sært, at to store hændelser er sket i dit liv?
Bestemt ikke.
Overhovedet ikke.
SPARKASSE FINANSGRUPPE
RØVERI 1
NÜRNBERG 19. DECEMBER 1991
Halvfjerds, firs, halvfems...
Det var lige før kl. 15.30.
- Dit barnebarn bliver glad. - Det håber jeg.
Hils din kæreste.
Han kom ind. Han var høj. Og tyk.
Han havde hat, frakke, tørklæde og briller på.
Pludselig trak han våbnet og sagde: "Giv mig pengene hurtigt."
Hurtigere. Kom nu.
Han truede kunderne og mine kolleger.
Ja, sådan.
Så jeg åbnede kasseapparatet.
Schweiziske franc, italiensk valuta. Jeg gav ham alt.
Kom nu.
54.000 mark i alt.
Nu. Kom med dem.
Telefon.
Jeg ventede på ham. Han sagde, han straks ville komme tilbage.
Jeg anede ikke, hvad der foregik i banken.
Han kom ind og bad mig køre afsted.
Det gjorde jeg.
Kør!
Jeg ville køre til højre for enden af gaden.
Man kunne ikke andet, men...
Til venstre!
Han havde en gøbli hånden.
Tyve centimeter fra mit hoved. Og så sagde han:
Til venstre, ellers jeg skyder dig!
Så jeg kørte ned ad den ensrettede vej, den gale vej.
- Hurtigere! - Jeg kørte over for rødt.
Skidt med det, bare kør. For fanden!
Til sidst steg han ud og forsvandt.
Selvfølgelig husker jeg hans udseende. Meget høj, mindst 1.90 m.
Cirka 35 år og meget tæt bygget.
Jeg mødte hr. Stellwag for næsten 30 år siden,
da han kom ind på advokatkontoret, hvor jeg arbejdede dengang.
Jeg husker det tydeligt. Han havde 500 mark.
Han stak dem i hånden på mig og sagde,
politiet ledte efter ham, og han havde noget at forklare.
SAGSNUMMER XY UOPKLARET
I slutningen af dagens program vil vi vise jer billeder igen,
som blev taget af automatiske kameraer under bankrøverier.
I december 1991
røvede denne mand en Sparkasse-filial i Nürnberg centrum.
KRIMINALPOLITI NÜRNBERG
Det var starten på denne historie.
Beskrivelse: 35-40 år,
meget høj, mindst 1,95 m og svært overvægtig.
Manden røvede en bank...
Dengang genkendte en betjent ham i XY-programmet og sagde:
"Det er Stellwag, jeg kender ham."
Er jeg efterlyst for et bankrøveri? Det var ikke mig.
Det var lige meget, om det var et bankrøveri eller et mord.
Jeg var ikke bange.
Jeg vidste, jeg ikke havde gjort noget.
Det virkede ikke som noget stort. "Bare gå til politiet, og forklar det.
Jeg gjorde ikke noget galt."
Mange klienter siger det, når vi går i retten eller til politiet.
Men det er umuligt, jeg er uskyldig.
Han virkede helt rolig.
Man skal forstå, hvilken slags person det er.
Så man taler med manden, og i den sammenhæng sagde han,
at han intet havde med det at gøre. Han var syg.
Vi gik ind i et rum.
De viste os nogle ting, dele af filen, heriblandt dette billede.
Jeg genkendte ham. Jeg behøvede ikke se på det.
Og jeg tænkte bare: "Det ser ikke godt ud."
Billedet var af dårlig kvalitet, men det ligner ham.
Bare på størrelsen.
Så konfronteres man med sigtelsen.
Jeg kan stadig huske, da politichefen sagde,
det handlede om et bankrøveri med gidsler i Nürnberg.
Jeg sagde: "Jeg ved ikke, hvad I vil mig."
Dengang var jeg sikker på, at jeg ikke var i Nürnberg.
Bankrøveri er afpresning med en straf på mindst fem år.
Man må ikke tage hjem.
Uanset hvor god situationen er, hvor mange job du har
og koner og børn, så forbliver du der.
Bare for at finde ud af, om det var dig eller ej.
Uanset hvad du siger.
Donald insisterede på, det ikke var ham, at han havde et alibi.
Han måtte vride hjernen for at huske, hvor han havde været.
Og kriminalbetjenten dengang
troede også på Donald. Det var mit indtryk.
Han sagde: "Lad os afholde en konfrontation."
Jeg sagde: "Gerne."
Du skal forestille dig følgende:
Jeg gik ind i et tomt rum
med en stor glasrude, og der stod jeg.
Men da der ikke var andre fede fyre som mig,
stod der kun én der, mig helt alene.
Seks, syv personer kom ind, som havde været kunder i banken.
Ved du, hvad de sagde?
"Han er høj og tyk. Det var ham."
Over 16 personer sagde, jeg var forbryderen.
Det overrumplede mig.
Jeg tænkte: "Det er ligesom en frygtelig gyserfilm."
Så fik kriminalbetjenten idéen om at foretage en ekspertbedømmelse.
Det var en såkaldt antropologisk rapport,
der skulle afgøre, om personen på billedet er identisk
med den påståede gerningsmand, Donald.
Det er evalueringer, der laves, når folk kører over for rødt,
eller når bilister fanges af fartkameraer og siger: "Det var ikke mig."
Han blev fotograferet.
Og bagefter sammenligner eksperten disse billeder med billedet.
Jeg ser, hvad vi kan finde ud af.
EKSPERTVIDNE I SAGEN OM DONALD STELLWAG
Denne ekspert er kontroversiel i mange sager.
Mange respekterer ham ikke.
Den ansvarlige ekspert er undvigende i dag.
Eksperten vil ikke kommentere. Men hans kollega var villig til at snakke.
Hvis man ser på al den antropologiske litteratur,
er der omkring 250-280 egenskaber, der kan defineres på hovedet alene.
Så hvor der er noget at sige om en person
i juridisk forstand, kommer vi i spil.
Retseksperten skal præsentere sine fund på en enkel og klar måde
og til sidst give en sandsynlighed for,
hvor sikre deres konklusioner er.
Og eksperten gjorde et godt stykke arbejde med at skabe parallelle billeder.
Der var en hel serie af ekstremt gode billeder af bankrøveren,
så vi altid havde billeder ved siden af hinanden,
der var nemme at sammenligne.
Vi sad på nåle, vil jeg sige.
For eksperten var faktisk døren til frihed.
Eksperten sagde: "Kan ikke udelukkes som gerningsmand."
Jeg kalder den "ørerapporten". Øret var den afgørende faktor,
fordi man kunne se det så godt på billedet.
Det stod klart, at Donald ikke ville blive løsladt.
Hver uge, hver dag var et helvede.
Jeg var underlagt retssystemet.
At klare det mentalt var ikke nemt.
Jeg tilbragte næsten to år i forvaring.
Det var en slem tid for mig.
Det er lang, lang, lang tid.
Det er utænkeligt nu. Det er forbudt. Der skete ikke noget i den tid.
Intet. Intet nyt dukkede op.
Så kom det for retten.
DOMHUS
25 . JANUAR 1994 BEGYNDELSEN AF RETSSAGEN
Der sad fem dommere,
tre fuldtids professionelle dommere og to lægdommere.
Jeg fandt ud af to uger i forvejen, at retssagen skulle begynde.
Og ørerapporten var selvfølgelig den perfekte vinkel at bruge i pressen.
Selv erfarne kolleger havde aldrig hørt om det
og ville gerne vide, om det overhovedet var muligt
at dømme en gerningsmand ud fra denne ekspertrapport.
Der var intet, der pegede på Donald i denne...
...i nærheden af denne bank. Intet.
Ingen beviser eller spor. Intet.
Tværtimod pegede beviserne på hans uskyld.
På fotoet havde gerningsmanden ikke handsker på.
Og så undrer man sig over, at der ikke var fingeraftryk.
De fandt fingeraftryk, men de matchede ikke Donalds.
Når man ser det, siger man: "Det kan ikke være rigtigt."
Han rørte ved alt og var den sidste, der rørte bien.
Derfor burde det øverste lag fingeraftryk være Stellwags.
Intet. Ikke et.
Politiinspektøren sagde: "Vi har 12 fingeraftryk.
Otte af dem kan bruges til at identificere fingeraftryk.
"Det kunne ikke have været dig." Og hvad med vidnerne?
Jeg husker to vidner, der var der under retssagen.
Det ene var taxachaufføren, der kørte ham til gerningsstedet og hjem.
Hun var ret sikker på, at han var gerningsmanden.
Der var hendes vidnesbyrd om hans nikotinfingre,
og hans frø-lignende mund, hun sagde, hun huskede.
Det er jeg sikker på. Han sidder lige ved siden af mig.
Jeg så på ham længe nok.
Det var det samme med assistenten bag disken, som var blevet truet af ham.
Det var ham. Jeg er 95 % sikker.
Nej, 99 %.
99 % SANDSYNLIGHED
Han var høj. Og tyk.
Den anklagede skiller sig jo ud,
på grund af hans størrelse og højde.
Den anden faktor, som intet havde med det ydre at gøre,
var, at han så heftigt benægtede forbrydelsen.
Det adskiller ham betydeligt fra mange andre tiltalte.
Det er det, der er så grotesk.
Man bliver skør. Man forstår det ikke. Dommeren troede slet ikke på mig.
Og dengang sagde jeg til min advokat:
"De kan ikke bare..."
Så siger han: "Vent og se."
Dengang var Donald i reklamer i det tidligere Østtyskland.
Man kunne tjene flot på at sælge aviser osv.
Og de var ude hver dag.
Man kunne spore deres bevægelser trin for trin. Det var meget positivt.
Dengang var jeg 250 km derfra
I Leuna på et stort hotel med alle mine drenge.
De kunne sværge på, at det ikke kunne have været mig.
Leuna, B91, Hotel. Det er jeg sikker på.
Vi havde vidner, et alibi med beviser. Den historie, han fortalte, var bare god.
...sad sammen med manageren...
Der var hotelejeren, som endda havde bekræftelsen på papir.
KVITTERING NR. 94027
Han blev også spurgt, om han kunne tage fejl,
om det var en dag før eller efter.
Så man kunne allerede fornemme, at det hele var lidt mistænkeligt for dem.
Der var vidneudsagn om,
at han faktisk var hundreder af kilometer væk i en anden by.
Det måtte de først finde ud af.
Retten mente ikke, de udsagn var sande.
Anklageren brugte alle ledende afhøringsteknikker i bogen
til at skille alibiet ad.
Og pludselig havde han ikke et.
Så må jeg sige, jeg tager hatten af for Donald.
Han var altid klar til at kæmpe og sagde: “Vi beviser, at jeg er uskyldig.”
Den afgørende og vigtigste person i denne kamp var eksperten.
Han præsenterede sin vurdering.
...antihelixen i venstre øre, for eksempel,
løber i en rund bue og smelter sammen uden at bryde ind i helixen...
Han sagde også:
Et menneskes øre er ikke identisk med andres. Ligesom et fingeraftryk.
Når han identificerer et øre, og han siger, det er det samme øre,
så er det 100 % sikkert.
Der er ikke to ens i verden.
Gerningsmandens ydre øre,
og den tiltaltes...
Jo mere de spurgte ham, og jo mere vi svækkede hans vidneudsagn
og betvivlede det, han sagde, jo mere sikker blev han.
...viser et fremspring... jævnt...
...bindevæv... i øreflippen...
...som ingen har...
...konturen af det ydre øre
er helt identisk med den mistænktes.
HELT IDENTISK
Under pres fra flere og flere spørgsmål,
og flere skeptiske spørgsmål
gik han mere og mere i retning af: "Ja, jeg er helt sikker."
Til sidst kunne Donald ikke holde sig tilbage
og beskyldte ham for at rette falsk mistanke mod ham.
Jeg sagde: "Hvad snakker du om? Hvad er alt det her hokuspokus?
Hvad er det for noget pseudovidenskab, du fremlægger her?
"Det kan ikke have været mig, jeg har flere alibividner."
På grund af denne uenighed
henvendte eksperten sig direkte til den sagsøgte,
hvilket er meget usædvanligt.
"Stellwag, indrøm det. Det er håbløst. Du er gerningsmanden."
Da mistede jeg mine sidste hår.
Hvordan kan man sige sådan noget?
Det var kernen, der gjorde det muligt at dømme mig.
I folkets navn er vi nået til følgende dom:
HOVEDFORHANDLING 16. FEBRUAR 1994
Jeg kan stadig høre ordene.
Den tiltalte er skyldig.
"Skyldig."
Ni år.
Ni år er ikke så lidt. Det er lang tid.
Det er sindssygt.
Jeg tænkte, det var verdens undergang.
Hvordan de kunne ignorere så mange overvældende beviser,
forstår jeg ikke.
Det var ikke mig.
PÅ GRUND AF STØRRELSE OG VENSTRE ØRE:
"SKYLDIG"
Husk, at jeg var i isolation. Det er anderledes end normalt fængsel.
For mig var det klart.
Jeg er ikke gerningsmanden, så jeg kan ikke tilstå noget.
Hvis jeg ikke tilstår, kan jeg ikke rehabiliteres.
Hvis du ikke er villig til at blive genintegreret i samfundet,
får du slet ingen privilegier.
Videreuddannelse, bandlyst.
Erhvervsuddannelse, bandlyst.
23 timer i cellen, en time i gården.
Når man er isolationsfængslet uden radio og tv... Det er et helvede.
Ingen talt med mig. Ingen!
For mig var det ligesom tortur.
SYV ÅR SENERE
14. FEBRUAR 2001 LØSLADELSESDAGEN
Jeg fik ingen nedsat straf.
Jeg måtte afsone min straf indtil den sidste dag.
Nu er du færdig. Du har afsonet ni år.
Jeg ville bare have fred og ro.
Så kom slaget.
Jeg får et brev fra anklageren i Nürnberg om,
at jeg skal kontakte min advokat.
Det handler om et bankrøveri med gidsler.
Igen.
Jeg tænkte: "Fedt. Nu gør de kål på dig."
Det var som i en amerikansk thriller.
Jeg tog hen til min advokat og sagde:
"Hej, jeg skulle kontakte dig om et bankrøveri."
Han sagde "ja".
Jeg sagde: "Hvilket bankrøveri? Se på mig. Jeg kan knap nok gå."
Han siger: "Jeg har noget at fortælle dig." "Hvad?"
En politibetjent ringede til mig.
Han fortalte mig, at der var en ny udvikling i sagen.
Kriminalpolitiet i Nürnberg revurderer de gamle beviser.
EFTERFORSKNING, UKENDT
Et fingeraftryk på en taxa.
HØJRE LANGEMAND
Et nyt vidneudsagn satte efterforskerne på rette spor.
En mand med samme store kropsbygning som Donald Stellwag
havde lavet en række bankrøverier efter samme mønster,
såsom at ankomme og flygte i taxa.
En sammenligning af fingeraftryk fra gerningsstedet
førte betjente til en 38-årig mand, der allerede var i fængsel.
Det kan nu tydeligt tilskrives ham.
IDENTITET FASTSLÅET
Det chokerede mig.
Som...
Som om nogen havde slået mig i hovedet med en hammer.
Så chokeret var jeg.
BEVISER PÅ RETFÆRDIGHEDSSVIGT?
RETFÆRDIGHED I ANDET FORSØG
43-ÅRIG I FÆNGSEL FOR ET BANKRØVERI, HAN MÅSKE IKKE BEGIK
Donald Stellwag sad inde for et bankrøveri i Nürnberg, han aldrig begik.
Nu kæmper Donald Stellwag for en genoptagelse af sagen.
Men for at det kan ske, skal den rigtige gerningsmand først dømmes.
Den rigtige røver blev fældet på sin kæphøjhed.
Han havde pralet til en medskyldig om,
at han i 1991 havde røvet en Sparkasse-filial i Nürnberg.
Han var flygtet uopdaget og ville aldrig være blevet fanget,
hvis hans medsammensvorne ikke havde sladret.
Den tiltalte, der var stærkt beskyttet i retten,
gav en fuld tilståelse i dag
og undskyldte flere gange til sin uskyldige dobbeltgænger.
I FOLKETS NAVN! DOM
Frank idømmes i alt 11,5 års fængsel
for dette og andre røverier.
FEJLEN ER BEKRÆFTET
Jeg vidste, jeg hverken havde begået en forbrydelse eller gjort noget forkert.
Jeg er uskyldig.
Uskyldig i fængsel.
- Donald Stellwag... - Donald Stellwag...
Et ufatteligt tilfælde af justitsmord...
-Justitsmord... - Donald Stellwag...
Offer for justitsmord...
Jeg kalder det ikke "juridisk frelse",
men hele tiden under retssagen jagtede vi denne fantom-agtige person,
og så dukkede dette fantom op foran os.
Det føles godt at sidde der og indse,
at den kamp, vi kæmpede dengang, ikke var forgæves.
Den var berettiget.
Når man ser det, siger man til sig selv: "Vi havde ret."
Donald var rolig som altid.
Han klarede sig ret godt igennem det.
Udadtil.
Jeg kan ikke se ind i ham.
Jeg må være ærlig.
Jeg har ikke kigget dybt ind i ham endnu.
Og det tillader han ikke.
Jeg tror aldrig, jeg bliver fri.
Jeg var alt for længe i fængsel.
Jeg tror, det tager meget lang tid.
Der er mange ting, jeg må håndtere, før jeg kan blokere det.
Og jeg vil ikke blokere det, jeg vil bare igennem det.
Historien var selvfølgelig chokerende.
Jeg hørte den og tænkte: "Det er skørt. Hvad er det?"
Da vi mødte ham,
kunne man se, han stadig var deprimeret.
Men jeg følte, at han hurtigt stolede på os,
fordi vi virkelig prøvede at forstå ham.
Selvfølgelig accepterede vi ham, som han var.
Og fra det øjeblik prøvede han at komme tilbage til et normalt liv.
Han havde ikke været løsladt længe.
Han bliver officielt frikendt efter ni år. Rehabiliteret.
Det her sker i retten, så alt er officielt.
Først da får man kompensation fra staten.
KENDELSE OMSTØDT
OG DEN TILTALTE FRIFINDES.
HANS USKYLD ER BEVIST.
Det var klart, at han ville få penge for hver dag i fængslet som uskyldig.
Men han sagde, beløbet, han fik, var en joke.
Det var ikke nok penge til at starte et nyt liv.
Jeg troede, da jeg blev frikendt, hvilket skete den 6. december,
at staten ville hjælpe mig med at få et normalt liv.
Men det gjorde de slet ikke.
Staten sagde bare: "Manden får 20 mark per dag."
Kost og logi trækkes fra.
Beregningen er ud fra antallet af dage.
Helt enkelt. Resultatet er et vist beløb, der bliver betalt.
Han var chokeret. Han troede, han ville blive kompenseret
og kunne leve godt, men det var ikke tilfældet.
Det var ikke mange penge for ni år. Jeg var virkelig skuffet.
STRAUBING FÆNGSEL
Efter han forlod fængslet, kom han først i en midlertidig bolig.
Det var en slags bofællesskab for tidligere indsatte.
Og han læste meget ligesom i fængslet, hvilket var vigtigt for ham.
Bøger om ledelse... Så faglitteratur om business,
måske for at forberede sin fremtidige karriere efter fængslet.
Jeg havde en stor opgave i fængslet,
som hovedsaglig var at bekæmpe min sygdom.
Husk, at jeg har to hjernetumorer.
Og så blev jeg meget tyk
pga. stærke kortisonbehandlinger og andre ting.
Jeg troede ikke, jeg overlevede fængslet.
Tumoren i mit hoved dræber mig.
Jeg er en højrisikopatient.
Lægerne siger, det er et mirakel, jeg er i live.
Men mentalt er jeg i god form.
Tro mig, mentalt er jeg i god form.
Jeg ville bevise for alle, at det ikke var mig.
UGENS FOLK
Hej, allesammen. Godaften.
Han tilbragte otte år,
jeg gentager, otte år i fængsel i Tyskland som en uskyldig mand.
Det lyder for urealistisk. Man tror ikke, det kan ske.
Et mareridt.
Hvor blindt er retssystemet?
Denne tragedie skete i Forbundsrepublikken Tyskland,
en forfatningsstat.
Et groft justitsmord?
Donald Stellwag var en uskyldig mand i fængsel.
For Stellwag var det den barske virkelighed.
Hans liv og han selv ændrede sig i fængslet.
Velkommen, Donald Stellwag.
-Sagen om Donald Stellwag. - Donald Stellwag.
Hej, hr. Stellwag.
RTL, Bayerischer Rundfunk, SAT 1,
Johannes B. Kerner.
Jeg var også med i Flieges show.
Vi accepterer, at du er uskyldig,
og vi byder dig velkommen tilbage i samfundet.
Donald Stellwag, velkommen.
Alt er det samme.
Og det bliver rutine. Jeg sagde: "Hvorfor invitere mig igen?"
Han siger: "Det er klart.
Jeg kan være ærlig. Du giver gode seertal."
Hvis du...
Jeg deltog i Maischbergers show.
Hvis det ikke var ham...
Jeg var med én gang for at holde øje med ham, så han ikke sagde noget forkert.
Hvordan sagde de undskyld?
Det skete ikke.
Det er ikke helt korrekt.
Dommeren i Ansbach, som stod for genoptagelsen af sagen, sagde undskyld.
Og anklageren. Hun havde intet med hele retssagen at gøre.
Hvis du er uskyldig, skal du betale for din fængsling.
Hvabehar?
Når han snakker, maler han gerne et billede.
Han kan lide at bruger mange farver
og laver en udsmykning her og en udsmykning der.
Så bliver historien bedre, mere afrundet og farverig og sælger bedre.
Han er en sælger.
Og 14 dage efter min løsladelse...
Jeg blev løsladt i 2001.
Den rigtige røver røvede en bank igen, denne gang en Postbank i Nürnberg.
Han var uheldig. Teknologien var avanceret.
Et stålgitter kom ned fra loftet, og de fangede ham.
Han var bare uheldig.
Det hører jeg for første gang. Herligt.
Nogle gange er det de samme historier, men anderledes opbygget.
De kunne være fortalt af to forskellige mennesker.
Jeg siger ikke, at han ved, hvad der fungerer godt.
Han er bare uheldig, fordi han har en spændende historie at fortælle.
Og når han fortæller det sådan, er det bare sådan.
En journalist skrev engang i en avis:
"Han fejrer det bayerske retssystems fejlbarhed."
Jeg har aldrig fortalt overdrevne historier i et tv-program.
Altid sandheden.
KNAP FEM ÅRS FÆNGSEL SOM USKYLDIG
USKYLDIGT FÆNGSLET I ÅREVIS
"PINEFULD RETSHISTORIE"
JUSTITSOFFER KÆMPER VIDERE
Med frikendelsen er du så nu en fri mand,
da sagen er afgjort for dig, eller er der noget at arbejde på?
Ja, jeg har stadig en civilsag kørende mod ekspertvidnet.
Jeg har altid troet, jeg var fri, men jeg er ikke fri. Jeg er stadig fanget.
Jeg blev tit spurgt: "Hvilket ansvar bærer dr. Cornelius?"
Jeg føler mig ikke psykologisk fri. Jeg føler mig ikke mentalt fri.
Han ødelagde min sjæl.
Hans ry var vigtigt for ham,
og hans rehabilitering var også vigtig for ham.
Og hans kamp var altid rettet mod dette ekspertvidne.
Det, der skete med ham, var... Det var utænkeligt.
Hvis nogen kommer ind,
for at sige det ligeud, en charlatan,
og siger: "Ja, jeg identificerede dig på dit øre..."
Vi griner nu, men sæt dig i Donalds sted.
Du ville græde. Du ville ikke ane, hvad der skete.
Min kamp var altid knyttet til ekspertvidnet,
fordi jeg tænkte, at hvis han tog fejl i min sag,
havde han begået utallige fejl.
Der ville være mange uskyldige fængslet,
som ikke havde min styrke til at komme igennem det.
Det var den fjerde eller femte unøjagtige ekspertrapport fra ham.
I dag håber Donald Stellwag, at han, der var skyld i hans dom
pga. en upræcis ekspertrapport, dømmes til at betale erstatning.
Han sagsøgte ekspertvidnet, og det skabte præcedens.
Før jeg sagsøgte ekspertvidnet, var ingen dommer eller ekspertvidne blevet dømt.
Kan du forestille dig det i vores retssystem?
Aldrig! Vi fik en skelsættende afgørelse.
Den højere domstol i Frankfurt giver ham medhold
og tvinger ekspertvidnet til at betale erstatning.
Cornelius S. skal betale 150.000 euro i erstatning
for den lidelse, han har påført Stellwag.
Jeg troede ikke, det var muligt.
Og det handler slet ikke om penge. Pengene er totalt irrelevante.
Det er den første sag i Tyskland,
hvor et ekspertvidne holdes civilretligt ansvarligt
for en unøjagtig retsrapport.
Wow, det var dybt tilfredsstillende.
Mand, hvor jeg jublede!
Derefter lavede Antropologiforeningen med professor Rösing, så vidt jeg ved,
retningslinjer for, hvordan arbejdet bør gøres.
Donald Stellwag-skandalen var årsagen til,
at der endelig findes standarder, gudskelov.
Jeg har ikke set ham siden, men har hørt, han stadig arbejder.
Han laver stadig ekspertrapporter.
Overraskende nok også i domstole,
hvor han allerede har afgivet sine falske rapporter.
Jeg deltog i talkshows fra slutningen af 2001 til 2008.
Det var ikke det, jeg ville.
Jeg ville ikke være med i talkshows og fortælle historien der.
- Det er Stellwags første liv. - Præcis.
Lad os se på Stellwags andet liv.
Jeg tænkte: "Du er mobil, du har et tysk pas.
De kan rende mig i røven."
Alt var muligt.
Chancen for, at to så højt profilerede historier sker
i en levetid, er ret lav, må man sige.
Faktisk er det næsten en bedre historie
end den oprindelige historie om bankrøveriet.
Det overraskede mig ikke, at han var i knibe igen.
Der er folk, der aldrig oplever noget lignende.
Og Donald ryger ind i det to gange. Fascinerende.
Jeg ville faktisk have et bedre og anderledes liv.
Men nej.
RØVERI 2
15. DECEMBER 2009 A81 NÆR LUDWIGSBURG
Til alle bilister derude,
der er forsinkelser igen ved Weinsberg-krydset.
Kør forsigtigt.
Det var om morgenen nok lige før klokken ti.
To af os kørte på motorvej A81 nær Ludwigsburg,
da den sorte BMW dukkede op med blinkende lygter.
Bagpå var et skilt: "Følg venligst efter."
Hvad gør man? Man tror, det er politiet. Selvfølgelig følger man efter dem.
Jeg tænkte: "Jeg kørte ret hurtigt."
Vi stoppede under en motorvejsbro.
Der var tre politibetjente i bilen.
To steg ud.
Vi mener, det skete sådan her.
"Registreringsattest og ID."
Registreringsattest, tak.
Og også ID, tak.
Der skete noget skørt.
En af dem, passageren, sagde, at han selv var politimand.
Et øjeblik tænkte jeg: “Fuck. Hvad hvis han opdager noget?”
Så vi fortsætter. "Stig ud."
I det øjeblik lagde jeg mærke til noget på BMW'en.
En stregkode på nummerpladeholderen.
Det var en almindelig lejebil.
- Politi. - Skatteefterforskere, eller hvad?
"Du er anholdt for skatteunddragelse."
De gjorde ikke modstand.
Det var så enkelt. Håndjern på og færdig.
"Vognen bliver konfiskeret."
De to fyre var bagi vores bil.
En af dem så på os og sagde:
"Der er en del tyrkere ved politiet."
De efterlod os i skoven. I det øjeblik tænkte jeg: "Det er det."
Der er for over halvanden million euro i guld i bilen.
Det er værd at dræbe nogen for.
DONALD HJEMME DONALD MOBIL
Så spektakulære røverier sker sjældent, siger politiet.
1,8 millioner euro i guld og smykker.
Halvfems kilo skrotguld fra en juveler i Nürnberg
på vej til nedsmeltning i Pforzheim.
Varerne var ikke forsikrede.
Historien er helt vanvittig.
Jeg kan kun sige det sådan.
Fem personer forklædt som politibetjente og skatteefterforskere
angriber en guldtransport på motorvejen.
De må have foregivet at være skatteefterforskere.
En stor razzia i Brüser Berg.
En 24-årig mand blev anholdt i Køln-Bonn-området.
Han siges at være en af hjernerne bag røveriet.
Men fire andre mænd er stadig på fri fod, heriblandt rapperen Xatar.
En gangsterrapper som en rigtig gangster?
Det var en gruppe venner, unge mænd i Xatars vennekreds.
Navnet var allerede kendt i hiphop, gangsterrap-scenen.
Han havde allerede skabt sig et navn i Bonn, men ikke i hele Tyskland.
Han elsker at fremstå som en kriminel, kompromisløs ghettostjerne.
Xatar betyder bogstavelig talt "fare" på kurdisk, arabisk og så videre.
Internetvideoer var nok Xatars vigtigste platform.
Han brugte år på at opbygge sit image som en brutal gangster.
Skønheden Alessandra Mendes har for nyligt droppet sagen
mod en tysk rapper, Xatar, som angiveligt slog Alessandra i ansigtet
efter for meget druk til en fest i Playboy-palæet.
Til en fest i USA brækker han en models næse
og skal betale $50.000 i kaution.
Gangstermusik og gangsterlivet smeltede i stigende grad sammen.
Nogle har troet, han var i stand til lyssky handler,
men at stjæle en million?
Xatar og hans kumpaner foretager en spektakulær flugt.
Først flygtede de til Moskva via Abu Dhabi.
I februar 2010 blev de anholdt i Irak.
Xatar har nu mulighed for at stå over for Tysklands love,
da han blev pågrebet og stillet for en domstol i Stuttgart.
Jeg havde været retsreporter for Stuttgarter Zeitung i lang tid
og fulgte nøje guldrøveri-retssagen dengang.
Nogle gange kunne man få det indtryk,
at man ikke var en del af en retssag, men en del af et teaterstykke.
Jeg troede ikke, det var sandt.
Xatar var drivkraften bag angrebet.
Han organiserede det og rekrutterede mændene.
Han fik et tip, så de vidste, hvornår bilen kørte,
og hvor den skulle hen.
Og så tog de afsted.
Xatar kæmpede økonomisk,
og derfor var han åben for at røve den bil, der transporterede guld.
De grinede sammen, da de kom ind i retssalen.
De var glade for at få øje på bekendte og slægtninge blandt publikum.
Ti stille! Jeg taler til ham, ikke dig!
Advokaterne råbte og fornærmede hinanden og kom med beskyldninger.
Mest af alt husker jeg Malte Höch.
Han er en, der giver lidt kulør til sådan en retssag.
Han var en kendt tv-advokat dengang.
Anklageren har ret. Min klient skal frikendes. Det er klart.
Han havde en særpræget frisure og en meget interessant opførsel.
Han skændtes aggressivt med advokater, der fulgte en anden strategi.
De procederede ikke i retten.
Retssagen var vist en velkommen afveksling fra hverdagen i forvaring.
Det var først, da retssagen skred frem, at de begyndte at tale.
Så var spørgsmålet, hvordan det er muligt?
Vi har en skrotguldhandler i Nürnberg.
Vi har et røveri i Ludwigsburg.
Og så er der Bonn et par hundrede kilometer nordpå.
Og nu skal man prøve at forbinde dem.
For en gangs skyld er jeg enig.
Fordi der er et andet navn.
Xatar sagde, tippet kom fra Donald Stellwag.
Den næste historie.
Det var utroligt.
OFFER FOR JUSTITSMORD TILBAGE I VIDNESKRANKEN
PLANLAGDE HAN DET STORE GULDKUP I LUDWIGSBURG?
Vi har en slags tv-advokat.
Vi har Xatar. Og nu har vi også Donald Stellwag.
Det virker umuligt.
Det er bare en fin historie.
Og Donald skulle have været hjernen bag? Det troede jeg ikke på.
Jeg kan ikke se det. Hvordan ville Donald gøre det?
Det nærliggende spørgsmål er: Hvor er guldet?
Mange folk i salen og observatører af retssagen som mig
ventede og håbede på, at Stellwag ville komme til retssagen.
Der er en retssag i gang,
og så er der en dyster person i baggrunden, som alle venter på.
Stellwag vidste, hvordan det hele skete, og hvordan det endte.
Men han kom ikke.
Jeg var aldrig på flugt. Min advokat vidste, hvor jeg var.
Jeg havde kun et telefonnummer. Jeg vidste bestemt ikke, hvor han var.
Jeg ligger her. Jeg har svært ved at bevæge mig.
Jeg kan ikke gå på toilettet, fordi mine ben er for svage.
Den anden vej. Vend den den anden vej.
Ellers ville jeg ikke interviewes liggende.
Ja, det er godt.
Jeg havde ikke frygtet den konfrontation,
for det ville stå klart, at jeg ikke kunne være røveren.
Tippet kom fra Donald Stellwag.
Alle i Stuttgart bevidnede, at jeg var chefen.
Tror du, du kan blive chef for en kurdisk bande?
Det må være klart for alle, at de er skøre.
Men var du uskyldig?
Uskyldig? Hvad angår guldrøveriet? Selvfølgelig. Ingen tvivl.
Ikke engang den mindste tvivl.
Jeg ville ikke have været skør nok
til at have mange penge og gøre noget så dumt.
Hvad ville være mit motiv?
Jeg har intet med det at gøre.
Han kan tilpasse sig enhver situation. Det er det fascinerende.
I 2001 begyndte jeg at genopbygge mit liv.
Jeg vidste, hvordan jeg skulle sælge mig selv.
Gudskelov studerede jeg marketing i fængslet.
Et justitsoffer, et unikt et.
Den frihed, Donald Stellwag taler om, er 10.000 mark værd.
Det solgte han sin historie til en tv-station for,
og kun de får interviews.
Hvis jeg sagde, hvad jeg tjente på medierne, ville du ikke tro mig.
Mange penge.
-Donald Stellwag. - Donald Stellwag.
Donald Stellwag.
Donald Stellwag, velkommen.
Tror du, de 500 eller 1.000 euro, jeg fik for hver optræden,
var min indtjening?
Nej.
Min indtjening kom fra produktplacering for et bryggeri.
Velkommen, Donald Stellwag.
WOLFSHÖHER ØL
"Vil du reklamere på Johannes B. Kerners show kl. 22?"
"Ja. Hvor meget vil I betale?"
"Masser af penge."
Jeg havde store T-shirts på med bryggeriets logo.
Anden eller tredje gang prøvede Kerner at overliste mig.
Han sagde: "Hr. Stellwag, er du iført reklamer igen?"
"Det er en delikat sag for ZDF."
"Vi laver en ny T-shirt til dig uden noget på."
Så jeg sagde "synd".
Men jeg havde selvfølgelig baseballkasket på med reklame for bryggeriet.
Han sagde: "Du er sådan en snu ræv."
Han havde ikke brug for det.
Han fik erstatning af ekspertvidnet.
Det var ikke sådan, at han ikke havde nok at leve af.
Hvad gjorde du med pengene?
Hvad gjorde jeg med dem? Investerede dem i virksomheder.
Det er det nye design. Den sorte ser godt ud.
Det begyndte med reklamelastbiler for bryggerier.
Jeg er en fremragende sælger.
Så var jeg i Hesse og blev meget interesseret i samlerure.
Jeg fik to ure på én gang.
Jeg har dem stadig.
Her.
Flot ur.
Desværre duer det ikke, og jeg har ikke råd til reparationen.
Det ville koste 300-400 euro.
Så flyttede jeg tilbage til Lauf og åbnede antikvitetsbutikken, Guldoase.
For ure og antikviteter i Lauf.
Kontoen var fuld. Vi havde altid penge i butikken.
KOMPETENT, HÆDERLIG, HURTIG, ANBEFALET
I Lauf levede vi i sus og dus.
I luksus.
Jeg var Donald Stellwag. Jeg var salgs- og marketingdirektør.
Vi handlede med guld og diamanter.
Jeg vidste, hvor man kunne sælge det.
Profitten var okay. Og Frank havde forbindelserne.
Selvom jeg intet havde med guld at gøre, var jeg i Ghana, og jeg var pålidelig.
Sådan mødtes vi.
KILDE: FRANK VOGEL
Stellwag er ikke dum. Han hørte om Ghana.
Han vidste, at Ghana dengang var den næststørste guldproducent.
Mon de er det nu?
Alle tror, man kan købe billigt guld der.
Jeg lærte Frank at kende i Ghana,
da han tilbød mig diamanter.
Var du i Ghana?
Det var Frank. Og jeg var på Guldoase.
Jeg købte guld og nogle diamanter til ham og så videre.
Og så kom idéen om at åbne en mine.
Så det gjorde vi.
Der er flotte billeder på nettet af os, der åbner minen.
Med gravemaskine og hele molevitten.
Som tingene er i Ghana, skal man bestikke folk
for at få lavet noget.
Det gik ikke hurtigt nok til ham.
Vi er eksperter i uslebne diamanter.
"Vi kan ikke vente. Gravemaskinen er der."
Jeg sagde: "Det går ikke. Den falder sammen."
Han hørte ikke efter.
Jeg kan altid regne med ham.
Så sagde han til mig: "Det er mine penge. Gør, som jeg siger."
Så det gjorde jeg. Sådan stoppede det hele.
At købe guld og smelte det ned er typiske Donald Stellwag-idéer.
Han er et kommunikativt menneske.
Han er ikke limet fast til telefonen, men han taler meget,
og han kender rigtigt mange.
Så kommer man da ind i de kredse.
I retssagen om guldrøveriet blev det klart, at de tiltalte,
gerningsmændene, også var i regelmæssig kontakt med Stellwag.
DONALD HJEM DONALD MOBIL
8. DECEMBER 2009 EN UGE FØR GULDKUPPET
Det er interessant, at Xatar og Stellwag mødtes en uge før forbrydelsen
i byen, hvor Stellwag boede.
Og det er også bevist, at de under mødet
kiggede på nettet efter skrotguldhandleren i Nürnberg.
De så på hans hjemmeside.
Hanauer er en af de største guldkøbere i Tyskland.
Og Xatar og kurderne, ja, dem kender jeg.
De er mine kunder. Det er sandt, de købte ure af mig.
Han tiltrækker sådan noget, vil jeg sige.
Han har handlet med mange mennesker.
Og især i guldsektoren.
Det overrasker mig ikke, at han kender en, der blev røvet af en, han også kender.
Det er muligt, jeg sagde til Xatar: "Du kan købe mange ure af ham."
Jeg ville lyve, hvis jeg ikke sagde det.
Men du har ikke sagt, hvornår en lastbil kørte?
Det anede jeg ikke! Hvordan skulle jeg vide det?
Det kan man kun vide, hvis man observerede ham i ugevis.
De kom til mig og afhørte mig.
Og jeg vidste, hvem der havde begået guldrøveriet.
Men jeg talte ikke med politiet.
Hvorfor taler jeg om det i dag? De blev dømt og afsonede straffen.
Alle tiltalte vidste: "De har for meget på os."
"Vi slipper ikke afsted med det." Og der var en aftale.
FÆNGSELSDOM
Højst otte år, hvis de tilstår.
I den henseende var det klart, at dommen blev det.
Retssagen endte med en dom, som alle retssager gør.
Xatar kom i fængsel.
Donald Stellwag kom ikke i fængsel.
Han benægtede at være involveret.
De ledte efter værdigenstande.
Og de fandt ikke noget.
Jeg spørger dig: Var det nødvendigt for mig at begå det guldkup? Latterligt.
Der er kun én grund til guldkuppet.
At rapperne bliver de store i deres miljø.
Hvis du er en gangsterrapper, er det fantastisk.
Det er gangsterrap.
Så for ens eget omdømme og troværdighed
er et guldkup ikke noget dårligt.
Det er en ægte gangsterhistorie, kan man sige.
Hør her, Rus, jeg er en motherfucker.
Jeg gør hvad som helst.
Hans label hedder Goldmann Entertainment.
I nogle videoer er han helt klædt i guld.
Der er også en kassesucces, en film.
Hvis du vil nå til tops, er der ingen genvej.
Eller måske er der. Men tager du den, betaler du en dyr pris.
Hvor meget guld er der?
- Hvor er guldet? - Det ved ingen.
Titlen er Rheingold, og den viser hans livshistorie.
Han er god til at markedsføre guldrøveriet.
Det er en stor del af hans karriere.
Og nu i en alder af 34 har han endda skrevet en selvbiografi.
Det er historien om en kriminel helt.
Her er den. Xatar, Alles oder Nix.
Hvad kan jeg sige om bogen? Historier bliver fortalt.
Hvad fik dig til at skrive en bog?
Jeg sad i fængsel og havde en skrivemaskine.
"Vi kaldte ham bare Den Store.
Den Store var en komisk person.
Når han talte, talte han ikke rigtig. Han stønnede.
Han havde kræft og var næsten blind.
Selvom Den Store var et sandt vrag...
...var han en vaskeægte gangster."
Min rejse gennem livet var forudbestemt.
Jeg havde ikke en normal barndom.
De fleste sagde, han var en skurk.
Andre sagde, han var en mafioso,
fordi han lavede en del ting, der ikke var i orden.
Han er en snu rad, ikke?
Indeni var jeg en skurk.
Indeni dette får fra landsbyen,
var der en styg ulv.
De gjorde mig til en ulv.
Jeg anede ikke, hvad det var at leve.
Jeg vidste ikke, hvad kærlighed var.
Jeg har kun kendt ham som "Donald",
siden tv-rapporten om bankrøveriet, han ikke begik.
I Fuchsstadt kendte jeg ham kun som "Harald".
Hans mormor kaldte ham Harald. Det kaldte vi ham også.
DONALD STELLWAGS MORMOR
DONALD STELLWAG MED SIN MORMOR
Han voksede op i fattigdom.
Han var ikke velhavende.
Han havde det, han behøvede, men ikke mere.
I 60'erne var Fuchsstadt en landbrugsby.
Der var under 500 indbyggere, mener jeg.
I landsbyen kendte alle stort set alle.
Jeg blev født uden for ægteskabet,
og jeg var ovenikøbet barn af en amerikansk soldat.
Jeg var yankee-horeungen.
Vi voksede næsten op med amerikanerne.
Nogle så dem som befriere, andre så dem som besættere.
Og hvis en pige var sammen med en af amerikanerne,
var det virkelig skidt.
De sagde: "Der går yankee-luderen."
DONALD STELLWAGS MOR
Da min mor og min far døde meget unge,
voksede jeg op hos mine morforældre.
Bortset fra dem havde jeg ingen tilknytning til andre i landsbyen.
Som amerikansk barn var man ligesom en spedalsk.
Der var en fodboldklub, en ungdomsforening og et musikalsk selskab.
Alt det, en bayersk landsby normalt har.
Jeg måtte ikke være med.
Der er et billede af ham, af fodboldholdet.
Og han er målmanden der midt i billedet.
Og han var stort set integreret i landsbylivet.
Harald er et år yngre end mig.
Så i folkeskolen tilbragte vi tre år sammen i samme lokale.
Vi var passionerede kortspillere. Der var et stambord.
I weekenden var han der hver dag.
Når han ankom på værtshuset, var han iført nålestribet jakkesæt
og spillede stor mand.
"Hey, jeg er ikke det lille røvhul, I troede, jeg var."
Bare for at vise folk at selv som yankee-horeunge
kan man blive til noget.
Fuchsstadt var alt for lille til ham.
Jeg ville se noget nyt.
Så jeg tog ud i verden.
Der var intet, Frankfurt ikke havde.
Alt tiltalte mig.
I Frankfurt var der andre muligheder for at tjene penge.
Der skete bare så meget.
Jeg ville bare nyde livet.
Det var sjovt.
Jeg tjente store penge.
Intet andet end frihed. Intet andet.
Hvis man er rig og ikke dum i Tyskland,
kan man kun blive rigere.
Intet andet.
Der er ingen anden måde.
Så skal man være en total idiot.
Eller man bliver syg.
Eller man bliver syg. Ja.
Jeg vågnede og tænkte: "Jeg føler sådan et pres.
Jeg ved ikke, hvad der sker."
Så jeg gik ud på balkonen.
"Jeg kan ikke se.
Blind!"
Røntgen.
Du har en hjernesvulst. Du skal opereres omgående.
Han sagde: "Du får aldrig et normalt liv igen."
Jeg må have været 25 dengang.
Jeg havde ingen sexlyst mere.
Jeg fik aldrig chancen for at leve som en mand igen.
Når man pludselig bliver sådan et monster,
bliver man ligeglad med alt til sidst.
Jeg mistede hurtigt alt, da jeg blev afhængig af stoffer.
Seriøst.
Seriøst. Meget afhængig af heroin.
Jeg forventede ikke at leve længe. Derfor legede jeg med ilden.
Der var også kriminelle i Frankfurt.
Jeg vidste alt.
Hvor man kunne købe LSD, våben, alt.
Jeg lavede meget forskelligt.
Jeg købte stoffer i stor skala og solgte dem til pushere.
Jeg tjente rigtig godt.
Vi havde ulovlige spilleklubber.
Der spillede gamblerne.
De lånte af os til skyhøje renter.
Så lavede jeg også forskellige fupnumre og stjal ting.
Jeg kom i knibe med loven.
Han havde ingen ren straffeattest. Der var en journal.
TYVERI, BEDRAGERI, AFPRESNING
BEDRAGERI, NARKOHANDEL
12 ANKLAGER FOR BEDRAGERI UNDERSLÆB
Latterligt. Så var jeg meget heldig.
I november '89 blev muren revet ned.
I december var jeg i de nye øststater.
Grænserne fjernes mod den smukke vestlige forbrugerverden.
For at være ærlig blev østtyskerne snydt.
Fuldstændig snydt.
Også af dig?
Selvfølgelig.
Dørsælgere er det, vi kalder aggressive bladsælgere,
der går fra dør til dør og tjener penge ved at udnytte folks godtroenhed.
Jeg hedder Guloff.
Jeg indså, at dørsalg var en kæmpe forretning.
Deres metoder er ikke altid de fineste.
De taler for deres syge moster for at få medlidenhed.
Med medlidenhed får de underskrifter på langtidsabonnementer.
Det blev måske ikke set som etisk korrekt, men hos forlagene var jeg stjernen.
Officielt var jeg vicevært.
Men uofficielt var jeg dørsælgernes leder.
Vi tjente vanvittigt meget.
Et vanvittigt beløb.
Hvis de ikke havde spærret mig inde, du gode gud!
Du ville sidde foran en mogul nu. Helt ærligt. Vi tjente så mange penge.
Men desværre blev jeg hængt op.
I december 1991 røvede denne mand en Sparkasse-filial i Nürnberg...
Krumningen løber ikke ind i bindevævet i øreflippen...
Jeg så det bestemt ikke som en sag om, at en uskyldig mand blev dømt.
Der var en række faktorer, der talte imod ham.
Dørsælgeren som sådan er allerede en,
der, uden at sige for meget, udviser en ret hård opførsel.
Selvfølgelig er chefen for en dørsælgerbande en,
der ikke kan være særligt følsom,
for så ville han ikke kunne drive forretningen.
In dubio pre reo findes ikke.
Staten behøver ikke længere bevise, at man var gerningsmanden.
Man skal bevise, at man ikke var det.
Overskriften "retssag om bankrøveri"...
Hvis den antyder, at der ikke foregik noget andet, er den da forkert.
Bankrøveriet var ikke det eneste, Donald Stellwag blev anklaget for.
Der var også forbrydelse mod ejendom.
ANKLAGET FOR UNDERSLÆB
Bankrøveriet udgjorde 90 % af retssagen.
Der var en triviel sag...
Han tabte åbenbart nogle penge et sted.
Eller tog dem eller beholdt dem. Andet ved jeg ikke.
GÆSTEHUSEJER
Den anden anklage var afgjort ikke en mindre overtrædelse.
Hvis jeg husker rigtigt, handlede det om, at denne person mistede hele sin formue.
Jeg vil sige, at denne anden anklage bragte ham i en langt værre situation,
fordi han åbenbart er villig til at begå seriøse lovovertrædelser for at få penge.
Og for at tjene mange penge.
Jeg husker, at der helt sikkert var tidligere domme.
Jeg var ingen engel. Jeg var dømt før.
Men som en gammel skurk med et æreskodeks
troede jeg ikke, man blev uretfærdigt dømt.
Alibividnerne, nogle af dem var folk fra bladsalget,
der reklamerede med blade for Donald.
Retten er altid mistænksom over for den slags vidner,
fordi de er på den tiltaltes side,
og fordi disse folks cv'er ikke 100 % perfekte.
Det antydede naturligvis, at der var en hemmelig aftale, som der af og til er.
Retten mente i hvert fald, at det var tilfældet her,
at en gruppe venner, kan vi sige, forsynede en forbryder med et alibi.
Den tiltalte er skyldig.
Selvfølgelig er det altid bedre at præsentere en uskyldig og sige:
"Hør, retssystem, du tog fejl igen",
i stedet for også at nævne, at han var skyldig i fortiden.
Så kan folk på gaden sige: "Det ramte ikke en uskyldig person."
Jeg tror, at denne legende om den uskyldige mand
med en fuldstændig ren straffeattest, der blev dømt,
først og fremmest opstod, fordi det er den eneste måde,
man kan sælge historien til medierne på.
Man får sjældent så meget sendetid.
Så man skal arbejde med en vis del sort-hvid-tænkning.
Her er offer for justitsmord,
og han fortæller os, hvordan det kan ende sådan her.
Nogle gange skal man gøre det sort og hvidt for at få budskabet frem.
Hvis man virkelig vil fortælle historien om, hvad der skete med ham,
giver det ikke mening at vise hans fortid som dørsalgsleder.
Fordi det skaber den forkerte følelse.
Vi indså det også. Vi havde det samme dilemma under optagelserne.
Det ville aldrig fungere.
Fordi han ikke er den mest tiltalende person.
Og så ville ingen se ham som et offer for justitsmord.
Som han egentlig er.
Han tilføjede også nogle fakta, som jeg ikke kunne huske,
hvor jeg sagde: "Hvad snakker Donald om? Måske skete det ikke helt sådan."
Der kom skub i tingene, må man sige.
Nogle gange føler jeg, at der er en slags kamp indeni ham.
Godt mod ondt.
Nogle gange arrangerer han ting og historier,
så han kommer i rampelyset igen.
Det tror jeg.
Med ham er det altid svært at finde ud af, om det er sandheden.
Derfor undersøger jeg ikke meget mere.
For han har været sådan, så længe jeg har kendt ham.
- Det er nytteløst. - Fordi han lyver?
En normal person ville sige: "Ja, han er en løgner."
Han overdriver og snyder.
En dørsalgschef.
I isolation. Ingen radio eller tv.
Et helvede.
Jeg var indsat og skulle i Straubingen fængsel,
til sygeafdelingen.
Og Donald Stellwag var der.
Ingen har talt med mig. Ingen!
Man er isoleret fra alle, fra alle indsatte.
Fordi du ikke tilstod?
Hvis man ikke tilstår. "Det var ikke mig. Gør, hvad I vil."
Så det gjorde de.
Det var ikke isolation i den forstand. Han var bare på sygeafdelingen.
Fordi, tag ikke fejl af det, han var virkelig syg.
Men han var ikke isoleret, fordi han ikke tilstod forbrydelsen?
Nej.
Det er muligt, at de prøver at forhindre, at der opstår kliker i fængslet.
Og Donald er en, der kan få folk over på hans side.
Når man er i en celle døgnet rundt, begynder man at tale med hinanden,
og det var bare et godt match.
Vi klikkede bare og blev rigtige venner.
Falk Simang havde en usædvanlig historie. Næsten lige så usædvanlig som min.
Godaften.
I studiet har vi Falk Simang.
Han er uddannet tagdækker og murer fra Dresden.
Han tjente i den østtyske hær. Han har været lejesoldat i et år.
Indtil fredag kæmpede han fra hus til hus i Mostar.
Det er en lang historie.
Jeg blev fængslet for "mord". Under krigen i Jugoslavien.
SAGSNUMMER XY UOPKLARET
Ikke kun serbere, kroater og muslimer bekriger hinanden.
Udenlandske lejesoldater kæmper også på alle fronter.
Også tyskere.
Nogle af dem, jeg kæmpede imod, kunne ikke lide det.
Så jeg blev selvfølgelig et mål for alle sider.
Og derfor måtte jeg på sygehuset.
Falk Simang gav mig et tilnavn.
Big Mäck var virkelig... Jeg tror...
Mange tænker nok stadig på ham.
Big Mäck var en legende i Straubingen. De har ikke haft nogen anden som ham.
Jeg etablerede visse strukturer i fængslet.
Falk Simang havde militærtræning.
Han vidste lige, hvordan man rekrutterede folk,
hvad de skulle gøre og så videre.
Det var utroligt.
De samledes altid foran døren til sygeafdelingen.
Og det var altid kontaktpunktet.
De skubbede sedler under døren.
Afleverede pengesedler. Hvad man havde brug for.
Så skulle de sørge for, at de blev overført til sygeafdelingen
eller sørge for, at tingene kom herover.
Via vaskeriarbejdere eller sådan noget.
Ja?
Det passer. Det tror jeg gerne. Jeg tager dit ord for det.
Det er præcis den slags, denne "isolation" skulle forhindre.
De sagde, jeg skulle isoleres, fordi jeg skulle adskilles fra de andre.
Så du kunne ikke tale med nogen i seks år under fængslingen?
Nej, jeg kunne ej.
Skal jeg sige, at vi boede i luksus i fængslet?
Vedkommer det nogen?
Det var stort set som i Goodfellas.
Når man tænker på fængsel, forestiller man sig
de gamle film med rækker af fyre bag tremmer.
Men sådan var det ikke for mafiafyre.
Det var ikke slemt, men jeg savnede Jimmy. Han sad inde i Atlanta.
På sygeafdelingen var der også et lille køkken.
Jeg laver altid mad til os der.
Spaghetti, og så var der kød såsom koteletter.
Vi havde alt.
Vi havde det som blommen i et æg. Som blommen i et stort æg.
Big Mäck, han var stjernen.
Han kunne alt.
Tro mig.
Vi manglede intet. Kunne det fås, havde vi det.
Hvis DeVito ikke gør noget snart, stopper alting.
Ja, han er en slags Rottefænger.
Han vinder folks tillid og får dem til at løbe for sig.
Det er han nødt til, for han kan ikke løbe så godt.
Andre må løbe for ham.
Kvinder er der masser af.
Men ægte, sande venner,
de er virkelig svære at finde.
Så Donald var et heldigt fund for mig.
Uskyldigt fængslet...
Jeg så også hvert eneste tv-program, han var med i.
Og det var herligt.
Nu bruger han sin nyfundne frihed
til at bede i et kapel nær sit hjem i Nürnberg.
Det handlede om at være uskyldig osv.
Og så noget om guldrøveriet, eller hvad ved jeg.
Gjorde han det, er det godt.
Han ville have fortjent det.
Nogen er fejlagtigt fængslet i meget lang tid.
Der gik så meget galt.
Det kan være et motiv til at sige: "Jeg har siddet inde så længe.
Nu kan jeg i det mindste gøre noget rigtigt ulovligt."
Hvis vreden simrer i en, og man tænker: "De skylder mig noget her."
Det kan jeg godt se.
Jeg ved ikke, hvad jeg havde gjort, hvis jeg havde siddet inde i ni år.
Ingen skylder ham noget.
Det, der skete, er forfærdeligt.
Men man kan ikke bare opveje det
og sige: "Nu må jeg godt lave unoder."
Han bør få noget, men det er forkert at tænke sådan.
Han er offer for et justitsmord. Sådan er det. Punktum.
I dette tilfælde i hvert fald.
"Selvom Den Store var et vrag, var han en vaskeægte gangster."
GULDOASE
"Han var chef for en dørsalgsbande.
Han tvang unge til at sælge bladabonnementer."
ANTIKVITETER OG SMYKKER
"Den Store handlede nu med smykker. Officielt.
Men han ville sælge mig noget andet:
oplysninger."
Hvordan skulle jeg vide det?
Det kan du kun vide, hvis du holder øje med ham i ugevis.
Stellwag havde opbygget tillid
med en af de ansatte hos denne guldskrothandler i Nürnberg
og havde tydeligvis spurgt ham om firmaet i flere måneder.
Fyren svarede åbenbart naivt.
Så Stellwag fandt ud af, at der var en varevogn, der ikke var særlig sikker.
Til sidst sagde han til sig selv, at han bare skulle gøre det.
FAKTA
Retten fastslog, at hr. Stellwag var involveret i planlægningen,
og at han gav tippet.
Han kunne ikke længere fortælle historien om justitsmordet.
Intet modbeviser det.
Og han forsvarede sig aldrig. Det behøvede han ikke.
Der var en arrestordre. De ville spærre ham inde.
Vi gjorde intet i denne sag for at bevise hans uskyld.
Det var unødvendigt. Det vigtigste var, at manden ikke kunne anklages.
I guldsagen var strategien hans helbred og intet andet.
Neder sagde: "Jeg vil straks arrangere en høring om forvaring
for at se, om han kan fængsles."
Lad mig fortælle dig historien.
Der var en medicinaldirektør,
der var patolog ved den regionale domstol i Nürnberg.
Chef for patologi i Nürnberg, en stor kanon.
Så han kommer ind og åbner filen.
Jeg sværger på alt, jeg holder af,
at han ser på mig og ser på sagsmappen.
Ser på mig igen og siger: "Jeg kan ikke tro det.
Du er Donald Stellwag?"
"Ja."
"Hvad min domstol og staten gjorde mod dig,
kan vi aldrig i livet gøre bod for."
Uegnet til fængsel.
UEGNET TIL FÆNGSEL
Og senere, hvor vi sidder sammen, siger Neder til mig: "Jeg er advokat.
Jeg har studeret jura.
I juridiske kredse kalder vi det et 'carte blanche'.
Sådan noget findes ikke i Tyskland. Uegnet til fængsel? Kun døde får det."
Jeg siger: "Uegnet til fængsel."
Du må ikke sige det. Retssystemet kan ikke lide at høre det.
Det er på grund af hans helbred, men det er faktisk et carte blanche.
Faktisk. Det bør siges.
Han gør ikke noget slemt, men i teorien kunne han
gøre, hvad han ville.
Det er forståeligt, at folk, der er blevet tiltalt og står over for en lang dom,
vil prøve at tørre noget af det af på en,
som nok ikke kunne retsforfølges, fordi han er uegnet til fængsel.
Det kan være en forsvarsstrategi.
"Vi fik placeret guldets således...
...at vi kunne skyde skylden på Den Store.
Han var så syg, at han ikke havde noget at frygte.
På den måde reddede Den Store os."
Afslørede retssagen sandheden?
Delvist, det er jeg overbevist om. Ikke det hele, naturligvis.
Vi ved, det ikke er blevet fastslået, hvor de stjålne varer er.
Hvem der profiterede, og hvor meget vides ikke.
Alle her er ordensmennesker.
Nogle gange forstår jeg det ikke. Det er lidt for meget.
Der er intet på gaden nogen steder.
Og vores ejendom er langt den mest rodede ejendom,
og folk bliver vrede over det.
De står ved vinduerne og ser, hvad der sker,
så de har noget at melde.
Bare et normalt landliv i Tyskland.
Jeg tænker altid: "De ved intet om dig."
Jeg hedder Frank Tupelo.
Jeg er næsten 53 år nu, og jeg tager mig af hr. Stellwag.
God mad!
Tak.
Tak, hr. Vogel. Jeg...
Af hjertet tak.
Men jeg kan ikke spise den uden salt.
Jeg ved, du vil skjule saltet for mig.
Grunden er meget enkel.
Jeg er også tyk.
En dag er jeg måske i samme situation og ligger i sengen og kan ikke andet.
Så håber jeg, nogen vil gøre det for mig, som jeg gør nu.
Så enkelt er det. Ikke andet.
Så jeg lever af de penge, der kommer ind.
Antikviteter...
Hvad end der kommer ind.
Intet ulovligt.
Hvad griner du ad? Alle antager,
at fordi jeg taler med Stellwag, så laver jeg ulovlige handler.
Derfor.
Det kom ikke frem i retssagen, hvor guldet er.
Og der er mange, der kan have det.
Jeg har stadig guld, og det skal sælges.
BESTIL NU!
I DAG ER DER EN NY INTERNATIONAL VALUTA! #INGENJOKE
Du har nu muligheden for at få ægte guld fra Xatar
med den begrænsede Xatar-mønt.
Xatar-mønten er en guldmønt med hans ansigt på.
Og henvisningerne til guldrøveriet er mere end tydelige.
Vær hurtige.
De gør ikke meget for at dementere rygterne om,
at de måske alligevel har guldet.
Har nogen afsløret, hvad der skete med byttet i al den tid?
Nej. Fordi ingen af os ved det.
Men guldet er gemt et sted, og du ved hvor?
Det siger du.
Hvis du havde guld, hvor ville du så begrave det?
Kom nu, du ville begrave det. Det ville jeg gøre.
Efter ti år bliver jeg stadig spurgt: "Hvor er dit guld?"
Hr. Stellwag, hvor er guldet?
Bare se dig omkring.
Her er jeg hos en ven, der tager sig af mig.
Her er intet guld, det var her aldrig, og det kommer her aldrig.
Undskyld.
Hej. Jeg har ikke tid lige nu, der er et tv-hold her.
Ja, hvad med den Dom Pérignon, al den vin?
Hvor meget? Tusind flasker Dom Pérignon?
Du er skør. Hvor skal den hen?
Jeg må spørge leverandørerne, hvor den skal hen.
Okay, godt.
Vi tales ved senere, okay?
Farvel.
Tekster af: Pernille G. Levine