Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Halo.
Da? Big Mäck?
Da, ne vjerujem!
Hej, Falko!
Hej, Big Mäck.
- Stari... - Baš sam sretan.
Nećeš vjerovati koliko sam sretan.
- Ja... -Čovječe, zašto su mi rekli da si umro?
Tko ti je rekao da sam umro?
Ćuza.
Što?
Znaš li koliko sam pisama poslao?
- Telegrama i sve! - Nisam ništa dobio.
Prvo sam pogledao na Facebooku, posvuda sam te tražio.
- Ništa. Nula bodova, nisam ništa našao. - Da.
Nikad ne bih digao ruke od tebe.
Sad snimaju onaj 90-minutni dokumentarac na Netflixu.
Sjajno.
Da, oduvijek sam bio borac.
Big Mäck, kako si? Iskreno.
Ispričat ću vam hipotetsku priču.
Čisto hipotetsku. Nema veze sa mnom.
Katkad je život luđi od holivudskog filma.
Bio sam na dobrom putu da ostvarim sjajnu karijeru.
Kod Donalda je fascinantno što može osvojiti ljude.
Potpuno legalno.
Dvije pljačke u razmaku od 20-ak godina
u kojima je Donald navodno imao ulogu.
Oduvijek je bio pomalo nevaljalac.
Neobično je ako se tako nešto jedanput dogodi.
Sto posto laž.
Ako se dogodi dvaput, to je jako čudno.
Čisto hipotetski.
BIG MÄCK: GANGSTERI I ZLATO
Nije li vam neobično
da su u vašem životu bila dva tako velika događaja?
Apsolutno ne.
Nimalo.
PRVA PLJAČKA
NÜRNBERG, 19. PROSINCA 1991.
Sedamdeset, osamdeset, devedeset...
Bilo je popodne, nešto prije 15.30.
- Vaša će unuka biti sretna. - Nadam se.
Pozdravite svoju djevojku.
Ušao je. Bio je visok. I debeo.
Nosio je kapu, kaput, šal, naočale.
Odjednom je izvukao oružje i rekao: „Daj mi novac, brzo.”
- Brže! - Dođi ovamo.
Prijetio je klijentima i mojim kolegama.
Da, tako je.
Otvorila sam blagajnu.
Švicarske franke, talijansku valutu. Dala sam mu sve.
Hajde.
Sveukupno 54 000 njemačkih maraka.
Brzo, daj mi to.
Čekala sam ga ondje. Rekao je da se odmah vraća.
Nisam imala pojma što se događa u banci.
Ušao je i rekao da vozim.
I jesam.
Hajde!
Htjela sam skrenuti desno na kraju ulice.
Može se ići samo desno, ali...
Rekoh lijevo!
Imao je pištolj u ruci.
Dvadeset centimetara od moje glave. I onda je rekao...
Skreni lijevo ili ću te raznijeti!
I skrenula sam u jednosmjernu ulicu u suprotnom smjeru.
- Brže! - I prošla sam kroz crveno svjetlo.
Goniš to, samo vozi! Kvragu!
U jednom je trenu izašao i nestao.
Naravno da se sjećam kako je izgledao. Jako visok, barem 190 cm.
Imao je oko 35 godina i bio vrlo zdepast.
Upoznao sam g. Stellwaga prije gotovo 30 godina
kad je došao u odvjetnički ured u kojem sam radio u to vrijeme.
Dobro se sjećam. Imao je 500 njemačkih maraka.
Tutnuo mi ih je u ruku i rekao
da ga policija traži i da mora nešto raščistiti.
NERIJEŠEN SLUČAJ XY
Na kraju ove emisije, želimo još jedanput pokazati fotografije
koje automatske kamere snime tijekom pljački banaka.
U prosincu 1991.,
ovaj je čovjek opljačkao podružnicu Sparkassea u Nürnbergu.
KRIMINALISTIČKA POLICIJA
To je bio početak ove priče.
Opis, star između 35 i 40 godina,
vrlo visok, najmanje 195 cm, pretio.
Opljačkao je banku...
Tad ga je policijski službenik prepoznao u onoj XY emisiji i rekao:
„To je Stellwag, znam ga.”
Traže me zbog pljačke banke? To definitivno nisam bio ja.
Nije bilo važno je li pljačka banke, ubojstvo ili nešto.
Nisam se bojao
jer sam znao da nisam ništa učinio.
Nije djelovalo kao neki problem. „Svratite na policiju i raščistite ovo.”
„Nisam ništa loše učinio.”
Mnogi klijenti to kažu kad odete s njima na sud ili policiju.
Ali to je nemoguće, nevin sam.
Činio mi se posve smirenim.
Morate otkriti kakva je to osoba.
Stoga sam razgovarao s njime i rekao mi je
da nema veze s time, da je bolestan.
Ušli smo u jednu sobu.
Pokazali su nam neke stvari, uključujući ovu fotografiju.
Prepoznao sam ga. Nije bilo dvojbe.
I pomislio sam da to ne izgleda dobro.
Fotografija je bila loše kvalitete, ali morate priznati da izgleda kao on.
Barem po debljini.
Da, i onda ste suočeni s optužnicom.
Još se sjećam kad je glavni policijski inspektor rekao
da je riječ o pljački banke s taocima u Nürnbergu.
Rekao sam da ne znam što žele od mene.
Tad sam bio siguran da nisam ni bio u Nürnbergu.
Najmanja kazna za pljačku banke je pet godina.
Ne možete ići kući.
Bez obzira na izglede za rehabilitaciju i vaše poslove, žene i djecu,
ostajete ondje.
Samo da se razjasni jeste li vi to učinili ili ne.
Što god vi rekli.
Donald je insistirao da to nije bio on, da ima alibi.
Naravno, morao je razmisliti da se sjeti gdje je bio.
I policijski službenik, detektiv u to vrijeme,
vjerovao je Donaldu. To je bio moj dojam.
Rekao je: „Biste li pristali na prepoznavanje?”
Rekao sam: „Da, naravno.”
Morate zamisliti sljedeće.
Ušao sam u praznu sobu
u kojoj je bilo veliko staklo
i stajao sam ondje.
Ali ondje nije bilo drugih velikih debelih ljudi,
samo jedan. Bio sam samo ja.
Ušlo je šest ili sedam ljudi koji su bili klijenti u banci.
Znate li što su rekli?
„Visok je, debeo je. To je bio on.”
Više od 16 ljudi reklo je da sam ja pljačkaš.
To me zapanjilo.
Tad sam pomislio da je ovo grozan film strave.
Tad je detektiv odlučio zatražiti vještačenje.
To je takozvano antropološko vještačenje
čiji je cilj utvrditi je li osoba na fotografiji
identična navodnom počinitelju, Donaldu.
Ta se vještačenja rade kad netko prođe kroz crveno svjetlo
ili bude snimljen u prebrzoj vožnji i kaže da to nije bio on.
Stoga ga je fotografirao.
Zatim je vještak usporedio te fotografije sa slikom.
Dobro, da vidimo što se tu vidi.
DR. CORNELIUS S. SUDSKI VJEŠTAK U SLUČAJU DONALDA STELLWAGA
Taj je vještak kontroverzan u mnogim slučajevima.
Mnogi ga baš ne cijene.
Sudski vještak za ovaj slučaj danas nije susretljiv.
Vještak ... nije imao komentara. Za razliku od njegovog kolege.
Ako pogledate antropološku literaturu,
samo se na glavi može definirati oko 250, 280 karakteristika.
Dakle, kad god se može reći nešto o nekoj osobi
u pravnom smislu, tu mi nastupamo.
Sudski vještak mora iznijeti svoje nalaze
jednostavnim i jasnim jezikom,
te na kraju reći kolika je vjerojatnost
da su ti zaključci točni.
Vještak je dobro napravio usporedne slike.
Bila je cijela serija iznimno dobrih slika pljačkaša banke,
tako da smo uvijek imali slike jedne do drugih
i bilo ih je lako usporediti.
Rekao bih da smo bili na iglama.
Jer je za nas sudski vještak zapravo predstavljao vrata slobode.
Ali vještak je rekao da ga se ne može isključiti.
Zovem to „izvještajem o uhu” i uho je vjerojatno bilo presudno
jer se jako dobro vidi na fotografiji.
Bilo je jasno da Donald neće ubrzo biti pušten iz pritvora.
Svaki tjedan, svaki dan bili su pakao.
Bio sam u milosti pravosuđa.
Bilo je vrlo teško mentalno se nositi s time.
Proveo sam skoro dvije godine u istražnom zatvoru.
To je bilo loše razdoblje za mene.
To je jako dugo.
Danas bi to bilo nezamislivo.
Za to se vrijeme skoro ništa nije dogodilo. Ništa nisu otkrili.
Onda je došlo do suđenja.
SUD
25. SIJEČNJA 1994., POČETAK SUĐENJA
Ondje je sjedilo petero sudaca,
tri profesionalna suca i dva suca porotnika.
Mislim da sam da dva tjedna prije saznao da suđenje počinje.
I, naravno, izvještaj o uhu bio je savršen mamac za medije.
Čak ni iskusni kolege nisu čuli za to
i jako ih je zanimalo je li uopće moguće
osuditi počinitelja na temelju ovakvog nalaza vještaka.
Ništa nije ukazivalo na Donalda
u blizini te banke. Ništa.
Nikakvi dokazi ili tragovi. Ništa.
Naprotiv, dokazi su ukazivali na njegovu nevinost.
Na fotografiji počinitelj ne nosi rukavice.
I onda se zapitate zašto nema otisaka prstiju.
Našli su otiske, ali nisu bili Donaldovi.
Kad vidite nešto ovakvo, kažete da je to sigurno krivo.
Dirao je sve u tom autu i zadnji ga je dirao.
To znači da je gornji sloj otisaka morao biti Stellwagov.
Ništa. Nijedan.
Policijski inspektor rekao je: „Imamo 12 otisaka.
Osam ih se može koristiti za daktiloskopiju.
To niste mogli biti vi.” A što je sa svjedocima?
Sjećam se dvoje svjedoka koji su bili na suđenju.
Taksistica koja ga je odvezla do mjesta zločina i natrag.
Bila je prilično sigurna da je on počinitelj.
Svjedočila je o njegovim nikotinskim prstima
i žabolikih usta kojih se sjećala.
Sigurna sam u to. Sjedila sam pokraj njega.
Dovoljno sam ga dugo promatrala.
Slično je bilo sa službenicom na šalteru kojoj je prijetio.
To je bio on. Rekla bih da sam 95 % sigurna.
Ne, 99 %.
99 % VJEROJATNOSTI
Bio je visok. I debeo.
Naravno, optuženik se isticao
zbog toga što je bio korpulentan i visok.
Drugi je faktor, koji nije imao veze s njegovim izgledom,
zapravo bila žestina s kojom je poricao zločin.
Po tome se izdvajao od mnogih drugih optuženika.
To je ono što je baš groteskno, znate?
Gubite razum. Ne razumijete. Sudac mi nije vjerovao ni riječ.
Tad sam rekao svom odvjetniku:
„Hej, ne mogu samo...”
Rekao je da ćemo vidjeti.
U to se vrijeme Donald bavio oglašavanjem u Istočnoj Njemačkoj.
Moglo se dobro zaraditi prodajom novina i slično.
Bili su svaki dan negdje.
Mogli ste korak po korak pratiti gdje su bili. To nam je išlo na ruku.
Tad sam bio 250 km daleko.
U Leuni, u velikom hotelu sa svim mojim dečkima.
Mogu se zakleti da to nisam mogao biti ja.
Leuna, B91, hotel. Siguran sam u to.
Imali smo svjedoke, alibi s dokazom. Njegova je priča držala vodu.
...bio je s upraviteljem...
Svjedočio je i vlasnik hotela
koji je čak donio potvrdu rezervacije.
RAČUN BR. 94027
Pitali su ga je li možda pogriješio,
je li to možda bilo dan prije ili poslije.
Već ste tad mogli osjetiti da im je sve bilo malo sumnjivo.
Bilo je svjedoka koji su izjavili da je on bio stotinama kilometara dalje,
u sasvim drugom gradu.
Prvo morate sve to dokučiti.
Sud nije mislio da su te izjave istinite.
Državni odvjetnik koristio je sve tehnike sugestivnog ispitivanja
kako bi pobio taj alibi.
I odjednom ga više nije imao.
Opet moram reći da skidam kapu Donaldu.
Uvijek je bio spreman boriti se i govorio je da će dokazati da je nevin.
Presudna i najvažnija osoba u ovoj bitci bio je vještak.
Iznio je nalaze svog vještačenja.
...primjerice, crus helix lijevog uha
kružno zavija i spaja se u heliks bez prekida...
Govorio je i stvari poput:
„Ne postoje dvije osobe s istim ušima. To je kao otisak prsta.”
Kad identificira uho i kaže da je to isto kao uho te osobe,
onda je to 100 % sigurno. Ne postoje dva ista.
Kontura vanjskog uha počinitelja,
kao i kod optuženog...
Što su ga više ispitivali i pokušavali naći rupu u njegovom iskazu
kako bi bacili sumnju na to što govori,
to je postajao sigurniji.
...pokazuje izbočenje... jednako...
...vezivno tkivo... ušne resice...
CYMBA, SCAPHA, CAVUM
...koje nitko nema...
...kontura vanjskog uha
potpuno je identična onoj osumnjičenog.
POTPUNO IDENTIČNA
Pod pritiskom sve više pitanja
i sve više nevjerojatnih pitanja,
sve je više naginjao prema tome da je potpuno siguran.
Donald se onda više nije mogao suzdržati
i napao ga je da ga je lažno optužio.
Rekao sam: „O čemu vi to?
Kakva su ovo baljezganja?
Kakve to gluposti prodajete?
To nisam mogao biti ja, imam hrpu svjedoka alibija.”
I zbog te se prepirke
vještak izravno obratio optuženom,
što je bilo vrlo neobično.
„G. Stellwag, priznajte. Beznadno je. Vi ste počinitelj.”
Tad mi je ostatak kose ispao.
Kako možeš reći tako nešto?
To je bila ključna izjava zbog koje su me osudili.
U ime naroda, donijeli smo sljedeću presudu...
GLAVNO SUĐENJE, 16. VELJAČE 1994.
Još čujem te riječi.
Optuženi je kriv.
„Kriv.”
Devet godina.
Devet godina nije zanemarivo. To je mnogo.
To je suludo.
Mislio sam da je smak svijeta.
Kako mogu zanemariti toliko oslobađajućih dokaza?
Ne mogu to shvatiti.
To nisam bio ja.
ZBOG KORPULENTNOSTI I LIJEVOG UHA
„KRIV”
Sjetite se, bio sam u izolaciji.
To nije kao normalan zatvor.
Meni je to bilo jasno.
Nisam počinitelj pa ne mogu priznati krivnju.
Ako ne priznam krivnju, ne mogu biti rehabilitiran.
Ako ne želite raditi na reintegraciji u društvo,
nećete dobiti nikakve povlastice.
Nema daljnjeg obrazovanja.
Nema stručnog osposobljavanja.
Svaki dan 23 sata u ćeliji, jedan sat u dvorištu.
Ako ste u samici
i nemate ni radio ni televizor, to je pakao.
Nitko nije razgovarao sa mnom, nitko!
Za mene je to bilo mučenje.
SEDAM GODINA POSLIJE
14. VELJAČE 2001., DAN PUŠTANJA NA SLOBODU
Nisu mi dali nijedan dan.
Morao sam odslužiti kaznu do posljednjeg dana.
Sad si sve prošao. Odslužio si devet godina.
Samo sam htio mir i tišinu.
Onda je uslijedio šamar.
Dobio sam pismo od tužiteljstva u Nürnbergu
da se hitno javim svom odvjetniku.
Radilo se o pljački banke s taocima.
Opet.
Pomislio sam: „Super, sad će te dokrajčiti.”
Bilo je kao u američkom trileru.
Otišao sam do svog odvjetnika i rekao
da mu se trebam javiti zbog pljačke banke.
Rekao je da.
Rekao sam: „Kakva pljačka banke? Pogledaj me. Jedva hodam.”
Rekao je: „Da, moram ti reći nešto.” Pitao sam što.
Nazvao me policijski službenik
i obavijestio da je došlo do novog razvoja slučaja.
Nirnberška kriminalistička policija preispituje stare dokaze.
ISTRAGA, NEPOZNATO
Otisak u taksiju.
SREDNJI PRST
Novi iskaz svjedoka naveo je istražitelje na pravi put.
Čovjek slične krupne građe kao i Donald Stellwag
izveo je niz pljački banaka po istom obrascu,
kao što su dolazak i bijeg taksijem.
Usporedba otisaka prstiju s mjesta zločina
odvela je policiju do 38-godišnjaka koji je već bio u zatvoru.
To mu se sada može jasno pripisati.
UTVRĐEN IDENTITET
Ostao sam zapanjen.
U...
Kao da me netko odvalio maljem po glavi.
Tako sam bio zapanjen.
DOKAZ ZAKAZIVANJA PRAVDE?
PRAVDA U DRUGOM POKUŠAJU
43-GODIŠNJAK U ZATVORU ZBOG PLJAČKE KOJU MOŽDA NIJE POČINIO
Donald Stellwag morao je odslužiti kaznu za pljačku banke koju nije počinio.
Sad se Donald Stellwag bori za ponovno suđenje.
No kako bi došlo do toga, pravi počinitelj prvo mora biti osuđen.
Pravom je počinitelju presudila vlastita uobraženost.
Hvalio se suučesniku
da je 1991. opljačkao podružnicu Sparkassea u Nürnbergu.
Pobjegao je neopaženo i vjerojatno nikad ne bi bio uhvaćen
da ga njegov suučesnik nije odao.
Optuženik, koji je imao jako osiguranje na sudu,
danas je priznao
i više se puta ispričao svom nevinom dvojniku.
U IME NARODA! PRESUDA
Frank ... osuđen je na sveukupno jedanaest i pol godina zatvora
zbog ove i drugih pljački.
PRIZNATA POGREŠKA
Znao sam da nisam počinio zločin niti išta krivo učinio.
Nevin sam.
Nevin u zatvoru.
- Donald Stellwag... - Donald Stellwag...
Neviđen slučaj zakazivanja pravde...
Zakazivanje pravde...
Žrtva zakazivanja pravde...
Ne želim reći da je to bio „pravni spas”,
no cijelo vrijeme tijekom suđenja, lovili ste tu fantomsku osobu
i onda se taj fantom pojavio pred vama.
Lijepo je sjediti ondje i shvatiti
da bitka koju ste tad vodili nije bila uzaludna,
nego opravdana.
Kad vidite to, kažete si: „Ipak smo imali pravo.”
Donald je bio smiren kao i uvijek.
Dosta se dobro držao tijekom svega.
Izvana.
Ne vidim što je unutra.
Moram biti iskren.
Još ga nisam uspio do kraja pročitati.
I on to ne dopušta.
Mislim da nikad neću biti slobodan.
Proveo sam previše vremena u zatvoru za to.
Mislim da će mi trebati jako dugo.
Moram riješiti mnogo toga prije nego što to mogu potisnuti.
Ne želim to potisnuti, nego samo riješiti.
Priča me, naravno, šokirala.
Čula sam je i pomislila da je to suludo.
Kad smo ga upoznali,
vidjelo se da je još uvijek stalno depresivan.
Ali mislim da smo brzo stekli njegovo povjerenje
jer smo ga pokušali razumjeti.
Naravno, prihvatili smo ga onakav kakav je bio.
I od tog se trenutka pokušavao vratiti normalnom životu.
Nije dugo bio na slobodi.
Službeno je oslobođen nakon devet godina. Rehabilitiran.
To je bilo na sudu, tako da je sve službeno.
I tek tada dobijete odštetu od vlade.
PRESUDA JE PONIŠTENA
I OPTUŽENI JE OSLOBOĐEN.
NJEGOVA JE NEVINOST DOKAZANA.
Bilo je jasno da će dobiti novac za svaki dan koji je proveo u zatvoru.
Ali rekao je da je iznos bio smijurija.
Očito nije bilo dovoljno za novi život.
Kad sam oslobođen 6. prosinca, mislio sam da će mi država pomoći
da se vratim u normalan život,
ali nisu ništa učinili.
Država je samo rekla da se dobije 20 njemačkih maraka dnevno.
Odbiju se troškovi smještaja
i onda se računa broj dana.
Jednostavno. Dobije se iznos koji isplate.
24 046 EURA
Bio je šokiran. Mislio je da će barem dobiti toliku odštetu
da može ugodno živjeti, ali to nije bilo tako.
To nije bilo mnogo novca za devet godina. Bio sam jako razočaran.
ZATVOR U STRAUBINGU
Nakon izlaska iz zatvora prvo je otišao u privremeni smještaj.
To je bio zajednički smještaj za bivše zatvorenike.
Mnogo je čitao, što je već radio u zatvoru, i to mu je bilo važno.
Knjige o menadžmentu, publicistiku o poslovanju...
Možda se želio pripremiti za buduću karijeru nakon zatvora.
Imao sam velik zadatak u zatvoru.
Prvo, borba protiv mojih bolesti.
Ne zaboravite, imam dva tumora na mozgu.
A onda sam se jako udebljao
zbog snažne terapije kortizonom i drugih stvari.
Mislio sam da neću preživjeti zatvor.
Tumor u glavi me ubija.
Ja sam visokorizičan pacijent.
Liječnik kaže da je čudo što sam još živ.
Ali psihički sam sjajno.
Vjerujte mi, psihički sam sjajno.
Htio sam svima dokazati da to nisam bio ja.
OSOBE TJEDNA
Pozdrav svima. Dobra večer.
Proveo je osam godina,
ponavljam, osam godina u zatvoru u Njemačkoj kao nevin čovjek.
Zvuči nevjerojatno. Mislite da se tako nešto ne može dogoditi.
Noćna mora.
Koliko je pravosuđe slijepo?
Tragedija u Saveznoj Republici Njemačkoj,
u ustavnoj državi.
Veliko zakazivanje pravde?
Donald Stellwag bio je nevin u zatvoru.
To je bila surova stvarnost za Donalda Stellwaga.
Njegov život i on sam promijenili su se u zatvoru.
Donald Stellwag.
- Slučaj Donalda Stellwaga. - Donald Stellwag.
Dobar dan.
RTL, Bayerischer Rundfunk, SAT 1,
Johannes B. Kerner.
Bio sam i u Fliegeovoj emisiji.
Znamo da ste nevini
i želimo vam dobrodošlicu natrag u društvo.
Donald Stellwag, dobro došli.
Sve je isto.
S vremenom to postane rutina. Pitao sam zašto su me opet pozvali.
Rekao je: „Očito je. Mogu biti otvoren. Vi značite dobru gledanost.“
Sad, ako...
Bio sam kod Maischbergerice.
Ako to nije učinio...
Otišao sam jednom da pazim da nešto ne zabrlja.
Kako su vam se ispričali?
Nikad nisu.
To nije baš točno.
Ispričao se onaj sudac u Ansbachu, koji je predsjedao ponovnim suđenjem.
I javna tužiteljica. Nije imala veze sa suđenjem.
Ako si nevin, moraš platiti svoju zatvorsku kaznu.
Molim?
Kad priča, voli biti slikovit.
Voli slikati i koristi mnogo boja,
te tu i tamo stavi neki ukras. Tad cijela priča postane ljepša,
zaokruženija, šarenija i bolje se prodaje.
On je trgovac.
I 14 dana nakon mog puštanja na slobodu,
pušten sam 2001.,
pravi je počinitelj opet pljačkao banku, ovaj put Postbank u Nürnbergu.
Nije imao sreće. Tehnologija je mnogo naprednija.
Spustila se čelična rešetka i uhvatili su ga na djelu.
Čisti peh.
To sam prvi put čuo. Lijepo.
Katkad su to iste priče, ali drugačije posložene.
Mogle bi ih ispričati dvije različite osobe.
Ne kažem da zna što dobro funkcionira.
Samo ima tu nesreću da ima uzbudljivu priču.
A kad je on tako ispriča, to je jednostavno tako.
Jednom je novinar dnevnih novina napisao:
„On slavi pogrešivost bavarskog pravosuđa.”
Nikad nisam ispričao priču za malu djecu na televiziji.
Uvijek istinu.
NEVIN SKORO PET GODINA U ZATVORU
GODINAMA NEVIN U ZATVORU
TO JE BIO ON! ILI?
ŽRTVA ZAKAZIVANJA PRAVDE
Nakon oslobađajuće presude,
jeste li vi sad slobodan čovjek
u kontekstu toga da je stvar za vas riješena ili niste?
Da, još imam parnicu protiv tog sudskog vještaka.
Uvijek sam mislio da sam slobodan, ali nisam. Još sam zatočen.
Često su me pitali kako je dr. Cornelius ... kriv.
Ne osjećam se psihološki slobodno. Ne osjećam se mentalno slobodno.
Potpuno mi je uništio dušu.
Ugled mu je bio važan
i cijela mu je rehabilitacija bila vrlo važna.
Njegova je borba uvijek bila usmjerena protiv tog vještaka.
To što mu se dogodilo... To je nezamislivo.
To da netko dođe,
taj klaun, šarlatan, da se tako izrazim,
i kaže: „Da, identificiram vas po vašem uhu...”
Sad se smijemo, ali zamislite kako je Donaldu.
Bili biste u suzama. Bili biste izvan sebe.
Moja je borba uvijek bila usmjerena protiv vještaka
jer sam smatrao da ako je pogriješio u mom slučaju,
sigurno je bezbroj puta pogriješio.
Znači da je mnogo ljudi krivo zatvoreno
i koji možda nemaju mentalne snage za ovo.
To je bilo njegovo četvrto ili peto netočno vještačenje.
Danas se Donald Stellwag nada da će čovjek zbog čijeg je netočnog vještačenja osuđen
morati platiti odštetu.
Tužio je vještaka i to je bio presedan.
Prije nego što sam tužio vještaka, nijedan sudac ili vještak nije bio osuđen.
Možete li zamisliti to u našem pravosuđu?
Nikad! Ta je odluka bila prekretnica.
Viši sud u Frankfurtu složio se s njim
i naložio vještaku Corneliusu S.-u da plati odštetu.
Cornelius S. mora platiti 150 000 eura
za duševnu bol Donalda Stellwaga.
Nisam mislio da je to moguće.
I uopće se ne radi o novcu. Novac je sasvim nebitan.
To je prvi slučaj u Njemačkoj
da je vještak odgovarao u građanskoj parnici
za netočno vještačenje.
To je bilo baš zadovoljavajuće.
Baš sam navijao!
Nakon toga je Antropološko društvo s, koliko znam, prof. Rösingom
postavilo smjernice za obavljanje posla.
Skandal s Donaldom Stellwagom bio je okidač
za konačno uspostavljanje standarda, hvala Bogu.
Nisam ga vidio otad, ali čuo sam da još radi.
I dalje vještači.
Nevjerojatno, ali i na sudovima gdje je već iznio svoja lažna vještačenja.
Emisije su trajale od kraja 2001. do 2008.
Nisam to htio raditi.
Nisam htio ispričati svoju priču u tim emisijama.
- To je prvi život g. Stellwaga. - Točno.
Pogledajmo sad drugi život g. Stellwaga.
Pomislio sam: „Mobilan si, imaš njemačku putovnicu.
Mogu te poljubiti u dupe.”
Sve je bilo moguće.
Morate priznati da je mala vjerojatnost
da se dvije tako istaknute priče dogode u jednom životu.
Zapravo, gotovo je bolja priča
od prve priče o pljački banke.
Nije me iznenadilo da je opet u nekakvoj nevolji.
Ima ljudi kojima se ovakvo što nikad ne dogodi.
A Donaldu se dogodilo dvaput.
Fascinantno.
Zapravo sam želio bolji i drukčiji život.
Toliko o tome.
DRUGA PLJAČKA
15. PROSINCA 2009., A81 BLIZU LUDWIGSBURGA
Upozorenje svim vozačima.
Opet je došlo do zastoja kod čvora Weinsberg.
Oprezno vozite.
Bilo je jutro, možda malo prije deset sati.
Nas dvojica vozili smo se autocestom A81 blizu Ludwigsburga
kad se odjednom pojavio crni BMW s upaljenim rotirkama.
Iza je bio natpis: „Slijedite nas.”
Što ćeš? Misliš da je to policija. Naravno da ih slijediš.
Pomislio sam da sam brzo vozio.
Stali smo ispod nadvožnjaka.
U autu su bila tri policajca.
Dvojica su izašla.
S naše je strane to ovako izgledalo.
„Vozačku i prometnu, molim.”
Prometnu, molim.
I vozačku.
Nešto ludo se dogodilo. U dokumentima suvozača
pisalo je da je bio policajac.
Pomislio sam: „Jebemu. Što ako primijeti nešto?”
Nastavili smo. „Izađite.”
U tom sam trenutku primijetio nešto na BMW-u.
Barkod na nosaču tablica.
To je bio iznajmljeni auto.
- Policija. - Porezni inspektori ili nešto?
„Uhićeni ste zbog utaje poreza.”
Nisu pružali otpor.
Bilo je tako jednostavno. Stavili smo im lisice i gotovo.
„Zaplijenit ćemo kombi.”
Posjeli smo ih straga. Jedan nas je pogledao i rekao...
„Baš ima mnogo Turaka u policiji.”
Ostavili su nas u šumi. Tad sam pomislio: „Gotovo je.”
U kombiju je zlato vrijedno preko milijun i pol eura.
Za to vrijedi ubiti nekoga.
DONALD DOMA DONALD MOBITEL
Takve spektakularne pljačke ne događaju se često.
1,8 milijuna eura u zlatu i nakitu.
Stotinu kilograma lom zlata iz nirnberške zlatarnice
na putu za taljenje u Pforzheimu.
Roba nije bila osigurana.
Naravno, sama je priča potpuno suluda.
Ne mogu se drukčije izraziti.
Pet osoba prerušeno u policajce i porezne inspektore
napalo je prijevoznika zlata na autocesti.
Očito su se predstavili kao porezni inspektori.
Velika racija u Brüser Bergu.
Blizu Kölna i Bonna uhićen je 24-godišnjak.
Kažu da je on jedan od organizatora pljačke.
No četvorica ostalih još su u bijegu, uključujući repera Xatara.
Gangsterski reper kao pravi gangster?
Bila je to skupina prijatelja, mladići iz Xatarovog kruga.
To je ime već bilo poznato na hip-hop, gangsterskoj rap sceni.
Već se probio u Bonnu, ali ne još u cijeloj Njemačkoj.
Voli se predstavljati kao kriminalna, beskompromisna zvijezda geta.
Xatar doslovno znači „opasnost” na kurdskom, arapskom i tako dalje.
Internet videi njegova su najvažnija platforma.
Godinama je gradio svoj imidž brutalnog gangstera.
Alessandra Mendez nedavno je odustala od tužbe
protiv njemačkog repera Xatara
koji ju je navodno udario u lice
nakon što je previše popio na zabavi u Playboy vili.
Slomio je nos modelu na zabavi u SAD-u i mora platiti jamčevinu od 50 000 dolara.
Gangsterska glazba i gangsterski život sve više postaju jedno.
Neki su mislili da je kadar raditi sumnjive stvari,
ali ukrasti milijun dolara?
Xatar i njegovi suučesnici izveli su spektakularan bijeg.
Prvo su pobjegli u Moskvu preko Abu Dhabija.
Uhićeni su u Iraku u veljači 2010.
Xatar doveden je pred lice njemačke pravde
jer je uhvaćen i ovaj mu se tjedan sudi u Stuttgartu.
Dugo sam bio sudski izvjestitelj za Stuttgarter Zeitung
i tad sam pomno pratio suđenje za pljačku zlata.
Povremeno biste dobili dojam
da niste dio suđenja, nego predstave.
Djelovalo mi je nevjerojatno.
Xatar je bio mozak iza pljačke.
On ju je organizirao i regrutirao ljude.
Dobio je dojavu i znali su kad kombi kreće
i kamo ide.
I onda su krenuli.
Xatar je imao financijskih problema
i zato mu se svidjela ideja da opljačka taj kombi sa zlatom.
Cerili su se dok su ulazili u sudnicu.
Bilo im je drago vidjeti poznanike ili rodbinu u galeriji.
Tiho! Razgovaram s njim, ne s tobom!
Odvjetnici su vikali jedni na druge, vrijeđali se i optuživali.
Najviše se sjećam Maltea Höcha.
On je netko tko čini ovakvo suđenje živopisnim.
Tad je bio poznati televizijski odvjetnik.
Tužitelj ima pravo. Mog klijenta treba osloboditi.
Imao je vrlo prepoznatljivu frizuru i zanimljivo se ponašao.
Agresivno se prepirao s odvjetnicima koji su imali drukčiju strategiju.
Nisu se branili.
Mislim da im je suđenje super došlo
da razbiju monotoniju pritvora.
Počeli su pričati tek kako je suđenje napredovalo.
Onda se postavilo pitanje kako je to moguće.
Imamo prodavača lom zlata u Nürnbergu.
Imamo pljačku u Ludwigsburgu.
I još je tu Bonn, nekoliko stotina kilometara sjeverno.
I sad ih morate nekako povezati.
Po prvi se put slažem s vama.
Jer postoji još jedno ime.
Xatar je rekao da je dojavu dobio od Donalda Stellwaga.
Sljedeća priča.
Ne biste vjerovali.
ŽRTVA ZAKAZIVANJA PRAVDE OPET PRED SUDOM
JE LI PLANIRAO VELIKU KRAĐU ZLATA U LUDWIGSBURGU?
Imamo nekakvog televizijskog odvjetnika.
Imamo Xatara. I imamo Donalda Stellwaga.
Ne djeluje vjerojatno.
To je zgodna priča.
Donald je trebao biti mozak svega? Nikad nisam vjerovao u to.
Ne mogu to zamisliti. Kako bi Donald to učinio?
Očito je pitanje gdje je zlato.
Mnogi ljudi u galeriji, mnogi promatrači, uključujući mene,
čekali su i nadali se da će se Stellwag pojaviti na suđenju.
U tijeku je suđenje,
a u pozadini je neka mračna figura koju svi čekaju.
Stellwag je znao kako se sve odvijalo i kako je završilo.
Ali nije se pojavio.
Nikad nisam bježao. Naravno da je moj odvjetnik znao gdje sam.
Imao sam samo telefonski broj. Definitivno nisam znao gdje je.
Ležim ovdje. Teško mi je kretati se.
Ne mogu na zahod jer su mi noge preslabe.
Treba okrenuti na drugu stranu.
Inače ne bih odradio intervju ležeći.
Da, u redu je.
Ne bih se bojao tog suočavanja
jer bi se ispostavilo da ne mogu biti počinitelj.
Dojava je došla od Donalda Stellwaga.
Svi u Stuttgartu svjedočili su da sam ja šef.
Mislite li da možete postati šef kurdske bande?
Sigurno je svima jasno da su ludi.
Ali jeste li bili nevini?
Što se tiče krađe zlata? Naravno. Nema nikakve sumnje.
Ni najmanje sumnje.
Jer ne bih bio dovoljno lud
da imam toliko novca da izvedem takvu glupost.
Koji bi mi bio motiv?
Nemam veze s tim.
Fascinantno je da se može prilagoditi bilo kojoj situaciji.
Već sam 2001. počeo ponovno graditi svoj život.
I znao sam kako se prodati, vjerujte mi.
Hvala Bogu da sam učio marketing u zatvoru.
Jedinstvena žrtva zakazivanja pravde.
Sloboda o kojoj Donald Stellwag priča vrijedi 10 000 maraka.
Za taj je iznos prodao svoju priču komercijalnoj TV kući
i samo njima daje intervjue.
Ne biste vjerovali da vam kažem koliko sam zaradio kroz medije. Mnogo novca.
-Donald Stellwag. - Donald Stellwag.
Donald Stellwag.
Mislite da je onih 500 ili 1000 eura koje bih dobio za svako pojavljivanje
bila moja zarada?
Ne.
Zarađivao sam od plasiranja proizvoda za pivovaru.
Dobro došao, Donald Stellwag.
WOLFSHÖHER PIVO
„Želite li reklamirati u emisiji Johannesa B. Kernera u 22 sata?
Sjajna emisija.”
„Da. Koliko ste spremni platiti?”
„Mnogo novca.”
Imao sam velike majice s logom pivovare.
Drugi ili treći put, Kerner me pokušao nadmudriti.
Rekao je: „G. Stellwag, je li to opet plasiranje proizvoda?
To je škakljivo pitanje na ZDF-u.
Napravit ćemo vam novu majicu bez ičega.”
Rekao sam: „Šteta.”
Ali naravno da sam sa sobom imao šiltericu s logom pivovare.
Rekao je da sam baš lukava lija.
To mu nije bilo prijeko potrebno.
Dobio je odštetu od vještaka.
Više se nije radilo o tome da nema dovoljno za život.
Što ste radili s novcem?
Što sam učinio s novcem? Uložio ga u različite poslove.
Ovo je novi dizajn. Crni izgleda sjajno.
Počelo je s reklamnim kamionima za pivovare.
Odličan sam prodavač.
Onda sam bio u Hesseu i počeo se naveliko baviti kolekcionarskim satovima.
Ja sam jednom dobio dva sata.
Još ih imam.
Evo.
Lijep komad.
Nažalost, ne radi i ne mogu si priuštiti popravak.
Koštao bi 300 do 400 eura.
Onda sam se vratio u Lauf
i otvorio antikvarijat, Zlatnu oazu.
Za satove i starine u Laufu.
Računi su bili puni. Imali smo mnogo gotovine.
STRUČNO, POUZDANO, BRZO
U Laufu smo živjeli kao bubrezi u loju.
U čistom luksuzu.
Bio sam Donald Stellwag. Bio sam direktor prodaje, direktor marketinga.
Bavili smo se zlatom, dijamantima.
Znao sam gdje ga prodati.
Zarada je bila dobra. I Frank je imao veze.
Iako nisam imao veze sa zlatom, bio sam u Gani i bio sam pouzdan.
Tako smo se upoznali.
IZVOR: FRANK VOGEL
Stellwag nije glup. Čuo je za Ganu.
Znao je da je Gana tad drugi najveći proizvođač zlata.
Ne znam je li sad.
Svi misle da se ondje može kupiti jeftino zlato.
Franka sam upoznao u Gani
kad mi je nudio dijamante.
Bili ste u Gani?
Frank je bio. Ja sam bio u Zlatnoj oazi.
Kupovao sam zlato za njega. Kupovao sam i nešto dijamanata.
Onda sam odlučio otvoriti rudnik.
I to smo učinili.
Na internetu postoje sjajne slike kako otvaramo rudnik.
S bagerom i svim kerefekama.
S obzirom na situaciju u Gani, morate podmititi nekoliko ljudi
kako bi stvari funkcionirale.
A za njega su se odvijale presporo.
Stručnjaci smo za neobrađene dijamante.
„Ne možemo toliko čekati. Bager je ondje.”
Rekao sam da ne može tako, sve će otići kvragu.
Nije me poslušao.
Mogu računati na njega 100 %.
Onda mi je rekao: „To je moj novac. Učini što ti kažem.”
To sam i učinio. Tako je sve stalo.
Kupnja i taljenje zlata, to su tipične ideje Donalda Stellwaga.
Komunikativna je osoba.
Ne bih rekao da je cijeli dan na mobitelu, ali mnogo priča
i zna mnogo ljudi.
Naravno da uđete u te krugove.
Tijekom suđenja, postalo je očito da su optuženici,
odnosno počinitelji, također bili u čestom kontaktu sa Stellwagom.
DONALD DOMA DONALD MOBITEL
8. PROSINCA 2009. TJEDAN DANA PRIJE KRAĐE ZLATA
Zanimljivo je da su se Xatar i Stellwag sreli
tjedan dana prije zločina u gradu gdje je Stellwag živio.
Također je dokazano da su tijekom tog susreta
istraživali web stranicu trgovca lom zlatom u Nürnbergu.
Hanauer je jedan od najvećih kupaca zlata u Njemačkoj.
A Xatara i Kurde, znam ih, da.
Oni su moji kupci. Da, kupovali su satove od mene.
Rekao bih da privlači takve stvari.
Puno je poslovao s mnogo ljudi.
Pogotovo sa zlatom.
Stoga me ne čudi da zna osobu
koju je opljačkao netko koga on također zna.
Moguće da sam jednom rekao Xataru da može kupiti mnogo satova od njega.
Zato... Lagao bih da nisam to rekao.
Ali ne i da je kombi na putu ovaj ili onaj dan?
Nisam to znao! Kako bih to znao?
To biste znali samo da ste ga tjednima motrili.
Došli su i ispitivali me.
I tad sam znao tko je ukrao zlato.
Ali nisam ništa rekao policiji.
Zašto danas govorim o tome? Osuđeni su i odslužili su kaznu.
Svi su optuženici znali da je previše dokaza protiv njih
i da se neće izvući. I nagodili su se.
ZATVORSKA KAZNA
OSAM GODINA
Najviše osam godina ako priznaju.
U tom je smislu bilo jasno da će to biti kazna.
Suđenje je završilo presudom, kao i svaki postupak.
Xatar je otišao u zatvor.
Donald Stellwag nije išao u zatvor.
Poricao je istražiteljima da je ikako upleten.
Tražili su dragocjenosti.
Nisu ništa pronašli.
Stoga vas pitam, jesam li trebao počiniti takvu krađu zlata? Glupost.
Postoji samo jedan razlog za tu krađu.
Da bi reperi bili face na svojoj sceni.
Ako ste gangster i reper, onda vas svi poštuju.
To je gangsterski rap. Krađa zlata u ime vlastitog ugleda i kredibiliteta
nije nužno loša stvar.
To je prava gangsterska priča, da se tako izrazim.
Slušaj, Rus. Ja sam opaka faca, znaš?
Učinit ću sve, stari.
Ima izdavačku kuću Goldmann Entertainment. U spotovima je cijeli odjeven u zlato.
Postoji i filmska uspješnica.
Ako želiš doći do samog vrha, nema prečaca.
Ili možda postoje. Ali ako se odlučiš na to, skupo ćeš to platiti.
O koliko se zlata radi?
- Gdje je zlato? - Nitko ne zna.
Naslov je Rhinegold i to je njegova životna priča.
Nevjerojatno pametno prodaje priču o pljački.
To je osnovni dio njegove karijere.
A sad je s 34 godine čak napisao svoju autobiografiju.
To je priča o kriminalnom heroju.
Evo ga. Xatar, sve ili ništa.
Što mogu reći o knjizi? Pričat će se o njoj.
Odakle ti ideja da napišeš knjigu?
U zatvoru sam imao vremena i pisaću mašinu.
„Samo smo ga zvali Veliki.
Veliki je bio komičan lik.
Kad je govorio, nije zaista govorio, nego dahtao.
Imao je rak i bio je gotovo slijep.
I iako je Veliki bio u rasulu,
bio je i zagrižen gangster.”
Moje životno putovanje bilo je predodređeno.
Nisam imao normalno djetinjstvo.
Većina je govorila da je lopuža.
Drugi da je pravi mafijaš
jer je izveo dosta stvari koje nisu bile u redu.
Mislim, prepreden je, zar ne?
U meni je bio negativac.
U ovoj ovci koja je došla sa sela
bio je zločesti vuk.
Pretvorili su me u vuka.
Nisam imao pojma kako je to živjeti.
Nisam znao što je ljubav.
Poznajem ga samo kao „Donalda”
iz TV-reportaže o pljački banke koju nije počinio.
Prije toga, znao sam ga samo kao „Haralda”.
Baka ga je zvala Harald i svi smo ga zvali tako.
BAKA DONALDA STELLWAGA
DONALD STELLWAG SA SVOJOM BAKOM
Odrastao je u siromaštvu.
Nije bio baš dobrostojeći.
Imao je sve za život, ali ne više od toga.
Fuchsstadt je 60-ih godina bio poljoprivredno selo.
Mislim da je imao manje od 500 stanovnika
i svi su se u selu međusobno znali.
Ja sam izvanbračno dijete
i usto sam bio dijete američkog vojnika.
Bio sam kopile Amera.
Praktički smo odrasli s Amerikancima.
Neki su ih smatrali osloboditeljima, drugi okupatorima.
Ako bi se neka djevojka spetljala s Amerikancem,
to bi bio veliki problem.
Prozvali bi je američkom kurvom.
MAJKA DONALDA STELLWAGA
Budući da su mi majka i otac umrli vrlo mladi,
odrastao sam s bakom i djedom s majčine strane.
Osim njih, nisam bio vezan ni za koga u selu.
Kao američko dijete, vi ste izopćenik.
Imali smo nogometni klub, omladinsku udrugu i glazbeno društvo.
Sve što bavarsko selo inače ima.
Nisu mi dali da se pridružim.
Postoji slika njega i nogometne momčadi.
On je vratar u sredini slike.
Bio je integriran u seoski život.
Harald je godinu dana mlađi.
U osnovnoj smo školi proveli tri godine u istoj učionici.
Bili smo strastveni kartaši. Često smo igrali.
Vikendima je bio ondje svaki dan.
Kad bi došao u pivnicu, pojavio bi se u prugastom odijelu
i izigravao facu.
„Nisam više onaj mali šupak kakvim ste me svi smatrali.”
Samo je htio pokazati ljudima da čak i kao kopile Amera
može postići nešto.
Fuchsstadt je bio premalen za njega.
Htio sam vidjeti nešto novo.
Stoga sam otišao u svijet.
Nije bilo toga što Frankfurt ne može ponuditi.
Sve me privlačilo.
Ali Frankfurt je imao i druge prilike za zaradu.
Toliko se toga događalo.
Htio sam uživati u životu.
Bilo je zabavno.
Dobro sam zaradio.
Samo sloboda. Samo to.
Kažem vam, ako je netko u Njemačkoj bogat i nije glup,
može postati samo bogatiji.
Nema druge.
Morali bi biti totalni idiot.
Ili se može razboljeti.
Ili se može razboljeti, da.
Probudio sam se i pomislio kako osjećam nekakav pritisak.
Nisam znao što se događa.
Izašao sam na balkon.
Više nisam vidio.
„Slijep!”
Rendgen.
Imaš tumor na mozgu. Moraš na hitnu operaciju.
Rekao mi je da više nikad neću imati normalan život.
Tad sam imao 25 godina.
Više nisam imao libido.
Nikad više nisam imao priliku živjeti kao muškarac.
Kad odjednom postanete takvo čudovište,
više vam nije stalo ni do čega.
Sve sam brzo izgubio jer sam postao ovisan o drogama.
I to ozbiljno.
Postao sam teško ovisan o heroinu.
Nije se očekivalo da ću dugo živjeti.
Zato sam se igrao vatrom.
I u Frankfurtu je bilo kriminalaca.
Sve sam znao.
Gdje kupiti LSD, gdje kupiti oružje, sve.
Bavio sam se svačime.
Kupovao sam drogu u velikim količinama i prodavao je uličnim dilerima.
Dobro sam zaradio. Imali smo i ilegalne kockarske klubove.
Ondje se kockalo. Kockari su uzimali stravično velike zajmove od nas.
Radio sam i razne prevare i krao stvari.
Imao sam problema sa zakonom.
Nije bio čist. Imao je dosje.
KRAĐA, DVIJE PREVARE, IZNUDA
PREVARA, DILANJE
12 PREVARA
PRONEVJERA
Glupost. Onda mi se jako posrećilo.
U studenom 1989., srušen je Berlinski zid.
U prosincu sam bio u novim istočnim državama.
Nestaju granice prema divnom svijetu konzumerizma.
Iskreno, istočni su Nijemci nasamareni.
Totalno nasamareni.
I od vas?
Očito.
Drücker je njemačko ime za agresivne prodavače časopisa
koji idu od vrata do vrata i zarađuju iskorištavanjem lakovjernih ljudi.
Ja sam Guloff.
Shvatio sam da je to velik biznis.
Njihove metode nisu uvijek najsuptilnije.
Prodavali bi neku srceparajuću priču da izazovu sažaljenje.
Tako bi dobili potpise
za dugotrajne pretplate na časopise.
To možda nije bilo moralno, ali ja sam za izdavače bio glavna faca.
Službeno sam bio domar.
A neslužbeno sam bio šef Drückera.
Bolesno smo mnogo zarađivali.
Bolesno mnogo.
Da me nisu zatvorili, Bože!
Sad biste sjedili pred mogulom. Ozbiljno. Toliko smo novca zaradili.
Ali nažalost, završio sam ovdje.
U prosincu 1991., ovaj je čovjek opljačkao poslovnicu Sparkassea...
Scapha se ne nastavlja u vezivno tkivo ušne resice...
Nikako to nisam smatrao slučajem gdje je nevin čovjek osuđen.
Bilo je mnogo faktora koji mu nisu išli u prilog.
Drücker kao takav je netko tko,
blago rečeno, već djeluje dosta opako.
A šef drukerske bande
ne može biti netko je posebno senzibilan,
jer inače ne bi mogli voditi svoj posao.
In dubio pro reo ne postoji.
Država više ne mora dokazati da si ti počinitelj.
Ti moraš dokazati da ti nisi počinitelj.
Ako naslov „suđenje za pljačku banke” sugerira
da se ništa drugo nije događalo, on je pogrešan.
Pljačka banke nije jedina stvar za koju je Donald Stellwag optužen.
Tu je i kazneno djelo protiv imovine.
OPTUŽBA ZA PRONEVJERU
Pljačka banke činila je 90 % suđenja.
Bila je jedna sitnica...
Navodno je izgubio neki novac negdje ili tako nešto.
Ili ga je uzeo ili nije proslijedio. Ne znam više.
VLASNIK PANSIONA 230 000 NJEMAČKIH MARAKA
Ne može se reći da je druga optužba bila mali prekršaj.
Ako se dobro sjećam, radilo se o tome
da je ta osoba izgubila cijelo svoje bogatstvo.
Rekao bih da ga je ta druga optužba dovela u znatno lošiji položaj
jer je očito spreman počiniti teške prijestupe kako bi zaradio.
Kako bi zaradio mnogo novca.
Sjećam se da su definitivno postojale neke prijašnje osuđujuće presude.
Nisam bio anđeo. Imao sam dosje.
Ali kao stari lopov s kodeksom časti,
smatrao sam da me neće osuditi za nešto što nisam učinio.
Neki od svjedoka alibija bili su ljudi koji su se bavili časopisima,
koji su reklamirali časopise za Donalda.
Sud je uvijek sumnjičav prema takvim svjedocima
jer su oni na strani optuženika
i usto životopisi tih ljudi nisu 100 % savršeni.
Naravno, to je u neku ruku sugeriralo
da je bilo dosluha, što se ponekad događa.
Sud je u najmanju ruku smatrao da je upravo to bio slučaj ovdje,
da je nekoliko prijatelja, da se tako izrazim,
pružilo alibi kriminalcu.
Optuženi je kriv.
Naravno, uvijek je bolje predstaviti nevinog čovjeka
i reći da je pravosuđe opet pogriješilo,
umjesto da spomenu i činjenicu da je već prije bio osuđivan.
Onda ljudi mogu reći da nije nevin čovjek bio žrtva.
Mislim da se ova legenda o nevinom čovjeku
s potpuno čistim dosjeom koji je osuđen
prvenstveno pojavila jer je to do neke mjere bio jedini način
da se priča proda medijima.
Rijetko dobijete mnogo vremena u eteru.
Stoga morate gledati stvari kroz prizmu crno-bijelo.
Ovo je žrtva zakazivanja pravde
i reći će nam kako je došlo do toga.
Ponekad morate prikazati stvari crno-bijelo
kako biste prenijeli poruku.
Ako zaista želite ispričati priču o tome što mu se dogodilo,
nema smisla isticati njegovu prošlost kao šefa drukerske bande.
Jer to stvara pogrešan dojam.
I mi smo to shvatili. Bili smo suočeni s istom dilemom tijekom snimanja.
Ali odlučili smo da ne bi funkcioniralo jer on nije baš ugledna osoba.
I onda ga nitko ne bi smatrao žrtvom zakazivanja pravde.
A on to jest.
Dodao je i neke činjenice kojih se ne mogu baš sjetiti
i na koje bih reagirao: „O čemu Donald priča?
Možda se to nije baš tako dogodilo.”
Sve je to dobilo određeni zamah.
Ponekad imam osjećaj da se u njemu odvija nekakva bitka.
Nešto kao dobro protiv zla.
Mislim da ponekad slaže stvari i priče
tako da se opet nađe u središtu pozornosti.
Vjerujem u to.
Što god vam kaže, kod njega je uvijek teško dokučiti
je li to istina ili ne.
Zato se više ne zamaram većinom toga.
Jer je takav otkad ga znam.
- Nema koristi. - Jer je lažljivac?
Normalna bi osoba rekla da je lažljivac.
Da pretjeruje. Da je prevarant.
Drukerski šef.
U samici. Bez radija i televizije.
To je pakao.
Bio sam poslan u zatvor i morao sam ići u zatvor u Straubingu,
u zatvorsku bolnicu.
I ondje je bio Donald Stellwag.
Nitko nije razgovarao sa mnom, nitko!
Bili ste izolirani od svih, od svih zatvorenika.
Jer niste priznali?
Da. Kažete da niste to učinili i da rade što žele.
To su učinili.
To nije bila takva izolacija. Samo je bio u zatvorskoj bolnici.
Jer, da ne bude zabune, stvarno je bio bolestan.
Ali nije bio u izolaciji jer nije priznao zločin?
Ne.
Naravno, moguće je da pokušaju spriječiti stvaranje klika u zatvoru.
A Donald je netko tko može pridobiti ljude na svoju stranu.
Kad ste 24 sata dnevno u svojoj ćeliji,
naravno da počnete međusobno razgovarati
i odgovarali smo si.
Kliknuli smo i postali pravi prijatelji.
Falk Simang ima nevjerojatnu priču. Gotovo jednako nevjerojatnu kao i ja.
Dobra večer.
S nama je Falk Simang.
Školovani krovopokrivač i zidar iz Dresdena.
Odslužio je vojni rok u istočnonjemačkoj vojsci.
Plaćenik je već godinu dana.
Sve do petka borio se na ulicama Mostara.
To je duga priča.
Zatvoren sam
zbog „ubojstva”. Tijekom rata u Jugoslaviji.
NERIJEŠEN SLUČAJ XY
Ne bore se samo Srbi, Hrvati i Bošnjaci međusobno.
Tu su i strani plaćenici koji se bore na svim bojištima.
I Nijemci.
Nekima protiv kojih sam se borio to se nije svidjelo. I naravno,
tako sam postao meta svih strana.
Zato sam morao u zatvorsku bolnicu.
Falk Simang dao mi je nadimak.
Big Mäck je zaista bio... Mislim...
Neki ga se sigurno još sjećaju.
Big Mäck je bio legenda u Straubingu.
Više neće biti nikoga poput njega.
Uspostavio sam određene strukture u tom zatvoru.
Falk Simang imao je vojnu obuku.
Točno je znao kako regrutirati ljude,
što trebaju raditi i tako dalje.
Bilo je nevjerojatno.
Uvijek su se okupljali ispred vrata bolnice.
To je uvijek bila kontaktna točka.
Gurali bi poruke ispod vrata.
MINISTARSTVO PRAVOSUĐA
Slali novac ili nešto.
Što god ste trebali.
Onda bi se morali pobrinuti da se to dostavi zatvorskoj bolnici
ili da stvari dođu ovamo.
Preko radnika u praonici ili nekoga.
Da?
Paše. Uopće ne sumnjam da je bilo tako. Vjerujem vam na riječ.
Upravo je takve stvari „izolacija” trebala spriječiti.
Rekli su da moram u izolaciju
da me odvoje od ostalih zatvorenika.
To znači da šest godina niste mogli razgovarati s nikime?
Ne, nisam.
Trebam li reći da smo u zatvoru živjeli luksuzno?
Tiče li se to ikoga?
Bilo je kao u Dobrim momcima.
Kad pomislite na zatvor,
zamislite one stare filmove s nizovima momaka iza rešetaka.
Ali mafijašima nije bilo tako.
Nije bilo loše, ali Jimmy mi je falio. On je bio u zatvoru u Atlanti.
Zatvorska bolnica također je imala malu kuhinju.
Ondje sam uvijek kuhao za nas.
Špagete, bilo je i pohanog mesa.
Imali smo sve.
Živjeli smo kao bubrezi u loju. Kao pravi bubrezi.
Big Mäck je bio glavni.
Mogao je sve.
Vjerujte mi.
Imali smo sve što smo poželjeli.
Ako DeVito ubrzo ne poduzme nešto, sve će stati.
Da, on zna namamiti druge.
Može pridobiti ljude i natjerati ih da mu budu potrčci.
To mu treba jer se on sam ne može baš kretati.
Zato treba druge.
Žena ima koliko želite.
Ali pravi, stvarni prijatelji,
njih je zaista teško naći.
A meni se posrećilo da sam našao Donalda.
Nevin u zatvoru...
Gledao sam i sve emisije u kojima se pojavio.
Bilo je divno.
Sad iskorištava svoju novu slobodu
za molitvu u kapeli blizu svog doma u Nürnbergu.
Sve se vrtilo oko toga da je nevin.
A onda je bilo nešto o krađi zlata ili nešto.
Bilo bi dobro da je to učinio.
Imao bi puno pravo.
Netko je pogrešno zatvoren na dugo vremena.
Toliko je toga pošlo po krivu.
To je mogao biti i motiv da kaže: „Dugo sam bio u zatvoru.
Sad barem mogu učiniti nešto zaista protuzakonito.”
U vama ključa bijes i mislite si
da vam svijet duguje nešto.
To mi nije nezamislivo.
Ne znam što bih ja učinio
da sam nedužan proveo devet godina u zatvoru.
Nitko mu ništa ne duguje.
To što mu se dogodilo je grozno.
No ne možeš se namiriti
tako da kažeš: „Dobro, sad smijem kršiti zakon.”
Dužni su mu, ali ne na taj način.
Žrtva je zakazivanja pravde. Kraj priče. Točka.
Barem u ovom slučaju.
„Iako je Veliki bio u rasulu, bio je i zagriženi gangster.”
ZLATNA OAZA
„Bio je šef drukerske bande.
Silio je mladiće da prodaju pretplate.”
„Veliki se sad bavio nakitom. Službeno.
Ali htio mi je prodati nešto drugo.
Informacije.”
Kako bih to znao?
To biste znali samo da ste ga tjednima motrili.
Stellwag je stekao povjerenje
jednog od zaposlenika tog trgovca lom zlatom u Nürnbergu
i očito ga je mjesecima ispitivao o toj tvrtki.
Tip je očito naivno odgovarao.
Stellwag je saznao da taj kombi nije baš pretjerano štićen
i na kraju je on sam rekao da to treba učiniti.
ČINJENICE
Sud je utvrdio
da je g. Stellwag bio upleten u planiranje zločina
i da je on izvor dojave.
Više nije mogao prodavati priču o zakazivanju pravde.
Nema dokaza koji bi pobili to.
I nikad se nije branio. Uostalom, nije ni trebao.
Imali su nalog za uhićenje.
Nismo ništa učinili u ovom slučaju da dokažemo njegovu nevinost.
Nije bilo potrebe jer je samo bilo važno
da mu se ne sudi i da ga se ne može osuditi.
Strategija u slučaju zlata bila je njegovo zdravlje.
Neder je rekao da odmah želi preispitivanje naloga za zadržavanje
da se vidi jesam li sposoban za zatvor.
Ispričat ću vam priču.
Bio je jedan liječnik
koji je bio patolog na regionalnom sudu u Nürnbergu.
Šef patologije u Nürnbergu, prava faca.
Ušao je i otvorio karton.
Kunem se svime što mi je drago,
pogledao je mene, pogledao karton.
Opet me pogledao i rekao: „Ne vjerujem.
Ti si Donald Stellwag?”
„Da.”
„To što su ti moj sud i država učinili...
Nikad se nećemo moći iskupiti za to.
Nesposoban za zatvor.”
NESPOSOBAN ZA ZATVOR
Kad smo poslije sjeli zajedno, Neder mi je rekao: „Ja sam odvjetnik.
Studirao sam pravo.
U pravnim krugovima to zovemo carte blanche.
Tako nešto ne postoji u Njemačkoj.
Nesposoban za zatvor? Za to moraš biti mrtav.”
„Nesposoban sam za zatvor.”
Ne smijete to reći. Pravosuđe ne voli to čuti.
To je zbog njegovog zdravstvenog stanja,
ali u osnovi je to carte blanche.
U osnovi. To se mora reći.
Ne radi ništa loše, ali u teoriji, mogao bi
raditi što god želi.
Normalno je da oni koji su uhvaćeni i kojima se sudi,
kojima prijeti duga kazna, pokušaju svaliti dio krivnje na nekoga
koga se ionako ne bi moglo goniti jer je nesposoban odslužiti kaznu.
To je možda strategija obrane.
„Što se tiče lokacije zlata, to smo sredili tako
da možemo okriviti Velikoga.
Bio je toliko bolestan da se nema čega bojati.
Tako nam je Veliki spasio guzice.”
Je li to suđenje otkrilo istinu?
Dijelove, da. Uvjeren sam u to. Ne cijelu, naravno.
Znamo da nije ustanovljeno gdje se nalazi ukradeno zlato.
Ne znamo tko je i koliko profitirao.
Svi su ovdje bolesno uredni.
Ponekad ne razumijem. Malo je previše.
Nema ničega na ulici. Nigdje.
Naša je kuća najneurednija od svih
i ljudi se uzrujavaju oko toga.
Na prozorima su i gledaju što se događa
tako da mogu nešto prijaviti.
Normalan život izvan grada u Njemačkoj.
Uvijek si govorim: „Ne znaju ništa o tebi.”
Zovem se Frank Vogel.
Imam gotovo 53 godine i brinem se za g. Stellwaga.
Fina hrana!
Hvala.
Hvala, g. Vogel. Ja...
Od srca hvala.
Ali ne mogu jesti ovo bez soli.
Znam da želiš sakriti sol od mene.
Razlog je vrlo jednostavan.
I ja sam debeo.
Možda ću jednog dana i ja biti u krevetu i neću ništa moći.
Nadam se da će onda netko raditi za mene ovo što ja radim.
Tako je jednostavno. Ništa više.
Živim od novca koji povremeno zaradim.
Antikviteti...
Povremeno zaradim.
Od ničeg nezakonitog.
Zašto se smijete?
Jer svi pretpostavljaju da se bavim ilegalnim poslovima
jer razgovaram sa Stellwagom. Zato.
Tijekom suđenja nije razjašnjeno
kod koga je zlato. A moglo bi biti kod mnogih.
Imam još zlata i moram ga se riješiti.
NARUČITE ODMAH!
NOVA MEĐUNARODNA VALUTA! #NIJEŠALA
Imate priliku nabaviti pravo zlato od Xatara
s ograničenom serijom Xatar zlatnika.
Xatar zlatnik je novčić s njegovim likom.
A reference na krađu zlata više su nego očite.
Požurite.
Nisu se baš potrudili poreći glasine
da je zlato možda ipak kod njih.
Je li itko otad otkrio što se dogodilo s ukradenim zlatom?
Ne. Jer nitko od nas ne zna.
Ali zlato je skriveno negdje i znate gdje je?
To vi kažete.
Da je zlato kod tebe, gdje bi ga zakopao?
Hajde, zakopao bi ga. Ja bih ga zakopala.
Nakon deset godina i još pitaju: „Buraz, gdje je zlato?”
G. Stellwag, gdje je zlato?
Pogledajte oko sebe.
Evo me u kući prijatelja koji se brine za mene.
Ovdje nema zlata. Nikad ga nije bilo i nikad ga neće biti.
Ispričavam se.
Hej. Ne mogu sad, ovdje je televizijska ekipa.
Da, a onaj Dom Pérignon i svo ono vino?
Koliko? Tisuću boca Dom Pérignona?
Lud si. Gdje ćemo s time?
Moram pitati dobavljače kamo ide.
Dobro, u redu.
Čujemo se poslije.
Bok.
Prijevod titlova: Nina Pisk