Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Halló!
Igen? Big Mäck?
Ezt nem hiszem el!
Szevasz, Falko!
Szia, Big Mäck!
- Haver! - Nagyon örülök.
El sem hiszed, mennyire örülök, hogy hallak!
- Én... - De miért mondták azt, hogy meghaltál?
Ki állította, hogy meghaltam?
Hát a sitten mondták!
Micsoda?
Tudod, hány levelet küldtem?
- Táviratokat meg mindent. - Nem kaptam semmit.
Az volt az első dolgom, hogy rád kerestem Facebookon meg mindenhol.
- De semmi. Nem találtam semmit. - Igen.
Sosem mondtam volna le rólad.
Most készül az a 90 perces dokumentumfilm a Netflixen.
Király!
Igen, mindig is harcos természetű voltam.
Őszintén, hogy vagy, Big Mäck?
Most elmesélek egy történetet.
Teljességgel kitalált. Semmi köze hozzám.
Néha az élet őrültebb, mint egy hollywoodi film.
Fantasztikus karrier előtt álltam.
Az a lenyűgöző Donaldban, hogy képes rabul ejteni az embereket.
Teljesen legálisan.
Két rablás, köztük majdnem 20 év, és Donald állítólag mindkettőben benne volt.
Mindig is ravasz figura volt.
Ha egyszer történik ilyesmi, az fura, de oké.
Természetesen hazugság.
Ha már kétszer, az felettébb furcsa.
Kitaláció az egész.
BIG MÄCK: AZ ÁRTATLAN BŰNÖZŐ
Maga szerint nem furcsa,
hogy az életében két ilyen nagy esemény is történt?
Egyáltalán nem.
Kicsit sem.
SPARKASSE - PÉNZÜGYEK
AZ ELSŐ RABLÁS
NÜRNBERG, 1991. DECEMBER 19.
Hetven, nyolcvan, kilencven.
Délután volt, fél négy előtt picivel.
- Az unokája nagyon fog majd örülni. - Remélem.
Üdvözlöm a barátnőjét.
Belépett. Magas volt és kövér.
Kalapot, kabátot, sálat és szemüveget viselt.
Hirtelen előrántott egy pisztolyt, és azt mondta: „Ide a pénzt, de gyorsan!”
- Gyorsabban! - Sajnálom.
Megfenyegette az ügyfeleket és a kollégáimat.
Igen, ez az.
Kinyitottam a pénztárgépet.
Mindent odaadtam neki, a svájci frankot és az olasz pénzt is.
Gyerünk!
Összesen 54 000 német márkát.
Igyekezz, add ide!
A telefon!
Ott vártam rá. Azt mondta, mindjárt jön.
Fogalmam sem volt arról, ami a bankban történt.
Beszállt, és azt mondta, induljak.
Elindultam.
Gyorsabban!
Az utca végén jobbra akartam fordulni.
Csak jobbra szabadott, de...
Mondom, balra!
Pisztoly volt a kezében.
Húsz centire a fejemtől. Aztán azt mondta...
Fordulj balra, különben lelőlek!
Szóval rossz irányba mentem.
- Gyorsabban! - Áthajtottam a piroson.
Le van szarva, csak hajts! A fenébe!
Végül kiszállt és elhúzott.
Tisztán emlékszem, hogy nézett ki. Rém magas volt, legalább 190 centi.
Körülbelül 35 éves, és kimondottan zömök.
Stellwag urat már szinte 30 éve ismerem,
ugyanis akkor jött be az ügyvédi irodába, ahol akkoriban dolgoztam.
Tisztán emlékszem. 500 német márka volt nála.
A kezembe nyomta, és azt mondta,
hogy keresi a rendőrség, és tisztáznia kell egy ügyet.
XY MEGOLDATLAN ÜGY
BŰNÜGYI RENDŐRSÉG NÜRNBERG
Így kezdődött a történet.
Akkor egy rendőr felismerte az XY-programban, és azt mondta:
„Ismerem őt, ez Stellwag.”
Bankrablásért keresnek? Nem én tettem.
Nem számított, hogy bankrablással vagy gyilkossággal gyanúsítanak.
Nem féltem,
mert tudtam, hogy nem vétettem semmit.
Nem tűnt nagy ügynek.
Gondolta: „Elmegyek a rendőrségre, és tisztázom.
Nem tettem semmi rosszat.”
Sok védenc így kezdi, mielőtt a bíróságra vagy az őrse megyünk.
De ez lehetetlen, ártatlan vagyok.
Teljesen nyugodtnak tűnt.
Igyekeztem kideríteni, milyen ember ő.
Elbeszélgettem vele, és elmondta,
hogy semmi köze az ügyhöz, és hogy beteg.
Bementünk abba a szobába.
Megmutattak pár dolgot, az aktát, beleértve a fotót is.
Felismertem. Nem kellett kétszer ránéznem.
Gondoltam, hogy nem fest jól a helyzet.
A fotó rossz minőségű volt, de be kellett látnunk, hogy hasonlít hozzá.
Már csak a mérete is.
Igen, akkor szembesülsz a váddal.
Még emlékszem, hogy a rendőrfelügyelő azt mondta,
egy nürnbergi bankrablásról van szó, és túszok is voltak.
Nem tudom, mit akar tőlem.
Biztosan tudtam, hogy akkor nem is voltam Nürnbergben.
A bankrablásért legalább öt év letöltendő jár.
Nem mehet haza az ember.
Lehet jó a magaviseleted, lehet akárhány munkád,
nejed vagy gyerekeid, ott maradsz.
Csak hogy tisztázzák, hogy te tetted-e.
Nem számít, mit mondasz.
Donald váltig állította, hogy nem ő tette, és hogy volt alibije.
Persze, el kellett tűnődnie azon, hol is volt akkor.
És a rendőr, az akkori nyomozó
is hitt Donaldnak. Legalábbis ez volt a benyomásom.
Azt kérdezte: „Csináljunk egy szembesítést?”
Mire én: „Jó, persze.”
Képzeljék csak el a helyzetet!
Bementem egy üres szobába,
abban volt egy nagy tükör,
és ott álltam.
De mivel nem volt más ilyen magas, kövér alak,
egymagamban álldogáltam ott.
Behoztak hat-hét embert, akik a történtekkor a bankban voltak.
Tudják, mit mondtak?
„Magas is, kövér is, tuti ő volt.”
Több mint 16 ember nevezett meg tettesnek.
Teljesen ledöbbentem.
Akkor azt gondoltam: „Ez az egész egy szörnyű horrorfilm.”
Aztán a nyomozó úgy döntött, hogy szakvéleményt kér.
Ez egy úgynevezett antropológiai szakvélemény,
annak megállapítására, hogy a képen szereplő személy azonos-e
a feltételezett elkövetővel, Donalddal.
Ilyesmiket használnak, ha valaki áthajt a piroson,
vagy gyorshajtáson kapják, és azt állítja, hogy nem ő tette.
Tehát lefényképezték.
Utána a szakértő összehasonlította ezeket a képeket a bizonyítékokkal.
AKKORI SZAKÉRTŐ A DONALD STELLWAG-ÜGYBEN
Ezt a szakértőt többen is megkérdőjelezik.
Sokan nem tartják őt sokra.
Az antropológiai szakirodalom szerint
csupán a fejen 250-280 jellegzetes ismertetőjel található.
Ha jogi értelemben kell jellemezni valakit,
akkor jövünk be mi a képbe.
A szakértőnek egyszerűen és világosan kell közölnie, mire jutott,
és végül ki kell jelentenie, mennyire biztosak
a következtetései.
A képek elkészítése a szakértő tudását dicsérik.
Egy nagyon jó minőségű képsorozatunk volt a bankrablóról,
így több olyan kép is a rendelkezésünkre állt,
ami segített az összehasonlításban.
Tűkön ültünk.
Számunkra a szakértő volt a szabadulás záloga.
De azt mondta: „nem zárható ki, mint elkövető.”
Füljelentésnek hívom, mert a fül volt a döntő tényező,
hiszen az nagyon jól látszott a fotón.
Világossá vált, hogy Donaldot egyhamar nem engedik szabadon.
Minden hét minden napja maga volt a pokol.
Az igazságügy kiszolgáltatottja voltam.
Nehéz volt megbirkózni ezzel a gondolattal.
Majdnem két évet töltöttem előzetes letartóztatásban.
Rémes időszak volt. Borzalmas.
Ez nagyon hosszú idő. Ma már elképzelhetetlen lenne, megengedhetetlen.
Ezalatt semmi sem történt.
Semmi. Tapodtat sem haladt az ügy.
Aztán jött a tárgyalás.
BÍRÓSÁG
1994. JANUÁR 25. - A TÁRGYALÁS KEZDETE
Öt bíró ült ott,
három főállású, hivatásos bíró és két laikus bíró.
Két héttel a tárgyalás kezdete előtt tudtam meg, hogy mikor lesz.
A sajtó természetesen rögtön ráharapott
a fülre alapozott szakvéleményre.
Még a tapasztalt kollégák sem hallottak hasonlóról...
BŰNÜGYI RIPORTER
...és persze tudni akarták, hogy meg lehet-e
egy ilyen szakvélemény alapján állapítani valaki bűnösségét.
Semmilyen jel nem mutatott arra, hogy Donald a bank közelében lett volna. Semmi.
Sem bizonyíték, sem nyom, semmi.
Épp ellenkezőleg, a bizonyítékok mellette szóltak.
A fotón az elkövetőn nem volt kesztyű.
Ezért nem lehetett tudni, miért nem voltak ujjlenyomatok.
Találtak ujjlenyomatokat, de nem egyeztek Donaldéval.
Ha ilyesmit látsz, úgy érzed: „Ez nem lehet helyes.”
Mindenhez ő ért utoljára a kocsiban.
A felső ujjlenyomatoknak Stellwagtól kellett volna származniuk.
De egy sem volt az övé.
A rendőrfelügyelő azt mondta: „12 ujjlenyomatunk van.
Ezekből nyolc használható daktiloszkópiára.
Nem maga tette.” És a tanúk?
Emlékszem két tanúra, akik a tárgyaláson voltak.
Az egyik a taxis volt, aki a helyszínre vitte a rablót, majd el onnan.
Biztos volt benne, hogy én voltam a tettes.
Nikotinfoltos ujjakra emlékezett,
és egy békaszerű szájra.
Ebben biztos vagyok. Mellette ültem.
Elég sokáig néztem.
A pénztáros is ezt mondta,
akit megfenyegetett.
Ő volt az. 95%-ban biztos vagyok benne.
Nem, 99%-osan.
99%-OS VALÓSZÍNŰSÉGGEL
Magas volt. És kövér.
EGY MAGAS, KÖVÉR FÉRFI
A vádlott természetesen kitűnt
teltségével és magasságával.
A másik tényező, aminek semmi köze nem volt a külsejéhez az,
hogy hevesen tagadta a bűncselekményt.
Ez jelentősen megkülönböztette más vádlottaktól.
Groteszk helyzet volt.
Beleőrül az ember. Nem lehet megérteni. A bíró egy szót sem hitt el nekem.
Azt mondtam az ügyvédemnek:
„Nem tehetik ezt.”
Mire ő: „Az majd elválik.”
Akkoriban Donald az NDK-ban dolgozott a reklámiparban.
Újságeladással sok pénzt lehetett keresni.
És minden nap úton voltak.
Minden lépése nyomon követhető volt. Ez nagyon kedvező volt az ügynek.
A bankrablás alatt 250 kilométerrel odébb voltam,
Leunában, egy nagy hotelben a srácokkal.
Ők eskü alatt tanúsíthatták, hogy nem én tettem.
Leuna, B91, Hotel. Ebben biztos vagyok.
Voltak tanúink, alibink bizonyítékokkal. Sziklaszilárd története volt.
...a menedzserrel volt...
A szálloda tulaja is eljött,
és még a foglalást is felmutatta.
NYUGTA - SZÁM: 94027
Azt is megkérdezték, hogy esetleg téved-e a napot illetően,
hogy korábban vagy később ment volna.
Érezhető volt, hogy gyanús nekik az egész.
Tanúvallomások szerint
több száz kilométerre volt a tett helyszínétől,
egy teljesen más városban.
Ezt össze kellett hangolni.
A bíróság ezt nem hitte el.
Az ügyész bevetett minden technikát a nagykönyvből
az alibi lerombolására.
És az alibije mit sem ért.
Újra elmondom, hogy le a kalappal Donald előtt.
Mindig készen állt a harcra. Azt mondta: „Tudom, hogy ártatlan vagyok.”
A csata döntő és legfontosabb eleme a szakértő volt.
Előadta a jelentését.
...például a bal fül crus helix része
kerek ívet ír le, és törés nélkül beolvad a helixbe...
Azt is mondta,
hogy minden ember füle egyedi. Akár egy ujjlenyomat.
Amikor azonosít egy fület, és azt mondja, ugyanaz a fül, mint a tettesé,
akkor az 100%-ig biztos.
Nem létezik két egyforma.
Az elkövető külső fülének kontúrja,
valamint a vádlotté...
Minél többet kérdezték, minél inkább próbáltunk rést találni a jelentésén,
és kétségbe vonni azt, amit mondott,
annál magabiztosabbá vált.
...egyenletes kitüremkedést mutat...
...a füllebeny kötőszövete...
...ami nincs másnak...
...a fül külső kontúrja
tökéletesen megegyezik a gyanúsítottéval.
TÖKÉLETESEN MEGEGYEZIK
A kérdések és főképp a hitetlenkedő kérdések növekvő száma nyomasztotta,
így egyre inkább afelé hajlott, hogy teljesen bizonyos a dolgában.
Végül Donald már nem bírta tovább,
és rárivallt, hogy jogtalanul megvádolja.
Azt kérdeztem: „Mi a fenét hadovál?
Mit varázsol itt nekünk?
Mi ez a parasztvakítás?
Nem én tettem, több tanú is alátámasztja az alibimet.”
A vita hevében
a szakértő közvetlenül a vádlotthoz fordult,
ami felettébb szokatlan.
„Vallja be, Stellwag úr! Nem menekülhet, maga tette.”
Ettől kihull a maradék hajam.
Hogy mondhat ilyet?
Ez volt a legfontosabb kijelentés, ami alapján elítéltek.
A nép nevében a következő ítélet született...
DÖNTŐ TÁRGYALÁS - 1994. FEBRUÁR 16.
Még ma is a fülemben cseng a mondat.
A vádlott bűnös.
„Bűnös.”
Kilenc év.
A kilenc év nem játék. Az nagyon hosszú idő.
Ez őrület!
Azt hittem, vége a világnak.
Hogy tudtak figyelmen kívül hagyni annyi felmentő bizonyítékot?
Ezt ma sem értem.
Nem én voltam.
A TESTALKAT ÉS A BAL FÜL MIATT
„BŰNÖS”
Külön zárkában voltam.
Az más, mint a börtön.
Egyértelmű volt,
hogy mivel nem én tettem, nem vállalom magamra.
Vallomás nélkül pedig nem tudtak rehabilitálni.
Ha nem vagy hajlandó a társadalomba való visszailleszkedésért dolgozni,
akkor semmilyen kiváltságot nem kapsz.
Nem részesülsz továbbképzésben.
Szakképzésre sincs esélyed.
Napi 23 óra a cellában, egy óra az udvaron.
Magánzárkában voltam,
ott nincs rádió és tévé. Az maga a pokol.
Senki sem beszélt velem, senki!
Kész kínzás volt.
HÉT ÉVVEL KÉSŐBB
2001. FEBRUÁR 14. - SZABADULÁS NAPJA
Nem voltak engedmények.
ARCHÍV FELVÉTEL
Az utolsó napig le kellett töltenem a büntetésemet.
Lejárt, leültem a kilenc évet.
Csak békére és nyugalomra vágytam.
Aztán jött a bombahír.
Levelet kaptam a nürnbergi ügyészségtől,
hogy sürgősen hívjam fel az ügyvédemet.
Egy túszejtéses bankrablás kérdésében.
Megint.
Gondoltam: „Príma! Most kicsinálnak.”
Olyan volt, mint egy amerikai thrillerben.
Elmentem az ügyvédemhez,
mondván, hogy valami bankrablásos ügyben küldtek.
Azt mondta: „Igen”.
Kérdem: „Miféle bankrablás? Nézz rám! Járni is alig bírok.”
Azt mondta: „Mondanom kell valamit.” Erre én: „Mit?”
Felhívott egy rendőr,
és közölte, hogy új fejlemény történt az ügyben.
NYOMOZÁS, ISMERETLEN
KÖZÉPSŐ UJJ
AZONOSÍTÁS SIKERES
Leesett az állam.
Ez...
Mintha valaki fejbe vágott volna egy kalapáccsal.
Totál padlót fogtam.
A BÍRÓSÁG BIZONYÍTOTTAN TÉVEDETT?
IGAZSÁG, MÁSODIK NEKIFUTÁSRA - A 43 ÉVES EGY EL NEM KÖVETETT BŰNÉRT ÜLT BÖRTÖNBEN
A NÉP NEVÉBEN! - ÍTÉLET
TÉVEDÉS MEGERŐSÍTVE
Nem mondom, hogy ez egy jogi feloldozás,
de tény, hogy a tárgyalás alatt egy fantomot hajkurásztak,
és végre formát öltött.
Ezt látva megfogalmazódott bennem, hogy mindvégig igazunk volt.
Donald most is összeszedett volt.
Elég jól átvészelte a dolgot.
Kívülről szemlélve. De nem látok a lelkébe.
Őszinte leszek.
Most sem látok igazán bele.
Nem engedi.
A története megdöbbentő volt számomra.
Első hallásra eszementnek találtam.
Amikor megismertük,
látni lehetett rajta a hosszú ideje fennálló depresszív zavart.
De úgy éreztem, hamar bízni kezdett bennünk,
mert próbáltuk megérteni őt.
Elfogadtuk éppen annak, aki.
Attól fogva tényleg megpróbált visszatérni a normális életbe.
Akkoriban jött ki a börtönből.
Kilenc év után hivatalosan felmentették. Rehabilitálták.
Ez a bíróságon történt, így minden hivatalos.
És csak akkor kap az ember kompenzációt a kormánytól.
AZ ÍTÉLETET VISSZAVONJÁK,
ÉS A VÁDLOTTAT FELMENTIK.
AZ ÁRTATLANSÁGA BIZONYÍTOTT.
Tiszta volt, hogy ártatlan, és pénzt kap minden börtönben töltött napért.
De azt mondta, hogy a kapott összeg vicc.
Nyilván nem volt elég egy új élethez.
Koszt és kvártély levonva,
és minden bent töltött napot számolnak.
Egyszerű egyenlet. Az eredmény egy összeg, azt kifizetik.
24 046 EURÓ
Megdöbbent. Azt hitte, legalább kárpótlást fog kapni,
amiből kényelmesen elélhet, de nem így történt.
Kilenc évért ez nem volt sok pénz. Nagyon csalódott voltam.
STRAUBINGI BÖRTÖN
Miután elhagyta a börtönt, először egy átmeneti lakásba költözött.
Egy amolyan közös szállásba az egykori foglyoknak.
És sokat olvasott,
már a börtönben is, mert ez fontos volt neki.
Menedzsmentről szóló könyveket, szakirodalmat,
már készült a börtönévek utáni karrierjére.
A daganat a fejemben megöl.
Nagyon súlyos az állapotom.
Az orvos szerint csoda, hogy még élek.
De szellemileg kitűnő formában vagyok.
Higgyék el, mentálisan remekül vagyok.
Be akartam bizonyítani, hogy nem én tettem.
A HÉT EMBEREI
RTL, Bayerischer Rundfunk, SAT 1,
Johannes B. Kerner.
Fliege műsorában is voltam.
Mindenhol ugyanaz van.
Idővel rutinná válik.
Kérdeztem: „Miért hívott újra?”
Mire ő: „Nyilvánvaló, nem?
Őszinte leszek. Jót tesz a nézettségnek.”
Maischbergernél is voltam.
Egyszer elkísértem, hogy szemmel tartsam, nehogy elrontsa.
Szeret élénk történeteket mesélni.
Szereti lefesteni, és sok színt használ,
néhol kicicomázva a történetet.
Ettől szebb lesz a történet, kerekebb és színesebb, könnyebb eladni.
Ő egy eladó.
Ezt most hallom először. Remek.
Néha a történet ugyanaz, de másképp van felépítve.
ÜZLETTÁRS
Mintha két különböző ember mesélné.
Nem állítom, hogy mindenképp hasznot akar húzni.
De szerencsétlenségére izgalmas története van.
És amikor elmeséli, ez van.
Egy újságíró egy napilapban azt írta:
„A bajor jogrendszer tévedését ünnepli.”
Sosem túloztam a tévében.
Mindig igazat mondtam.
MAJDNEM ÖT ÉV BÖRTÖN ÁRTATLANUL
ÁRTATLANUL ÜLT - EXTRÉM ÜGY
„FÁJDALMAS MÓDON ÍRT JOGTÖRTÉNELMET”
A TÉVESEN ELÍTÉLT ÁLDOZAT HARCA
Gyakran kérdezték, hogy dr. Cornelius **** miért hibás?
Teljesen elpusztította a lelkem.
A jó híre fontos volt számára,
és a rehabilitációja is nagyon fontos volt neki.
És mindig a szakértő ellen harcolt.
Ami vele történt, az egyszerűen felfoghatatlan.
BARÁT
Jött valaki,
és benyögött egy ilyen eszement bohócságot,
mondván: „Igen, a füled alapján beazonosítottalak.”
Most nevetünk rajta, de képzeljék magukat Donald helyébe!
Sírva fakadnának. Nem értenék, mi ez az egész.
Mindig is a szakértő ellen harcoltam,
mert úgy véltem, ha az én ügyemben tévedett,
még számtalan hibát elkövethetett.
Sok olyan ember kerülhetett miatta börtönbe,
akinek nincs lelkiereje megvívni vele a harcot.
Ez már **** negyedik vagy ötödik helytelen szakértői véleménye volt.
Beperelte a szakértőt, és ezzel precedenst teremtett.
Az én peremig soha egyetlen szakértőt sem pereltek be.
Felfogják, mit jelent ez a jogrendszerünkben?
Ez volt az első. Történelmi jelentőséggel bírt.
Hogy ez milyen jólesett!
Rendesen ujjongtam örömömben.
Ezek után az Antropológiai Társaság, ha jól tudom, Rösing professzorral az élen,
lefektette a munkamenet alapjainak szabályait.
A Donald Stellwag-botrány volt a kiváltó oka annak,
hogy végre normákat fektettünk le. Hála az égnek!
Azóta nem találkoztam vele, de állítólag most is tevékenykedik.
És még készít szakvéleményeket.
Megdöbbentő. Olyan bíróságoknak is,
amelynek már készített téves jelentéseket.
Úgy 2001 végétől 2008-ig jártam a talkshow-kat.
Nem ez volt a célom.
Nem akartam mindig ott elmondani a történetemet.
Gondoltam, van német útlevelem, aktív vagyok.
„Csókolják meg a seggem!”
Bármit tehettem.
Kicsi a valószínűsége annak, hogy két ilyen jelentős ügy
történjen meg egy életben.
És ez szinte jobb sztori,
mint a bankrablás eredeti sztorija.
Nem lepett meg, hogy megint bajban kerültem.
Vannak, akikkel soha nem történik semmi.
De Donald kétszer is belekeveredik. Ez lenyűgöző.
Jobb életre vágytam, valami másra.
Erről ennyit.
A MÁSODIK RABLÁS
2009. DECEMBER 15. A81-ES PÁLYA, LUDWIGSBURG KÖZELÉBEN
Reggeliben történt, valamivel tíz óra előtt.
Ketten utaztunk az A81-esen, Ludwigsburg mellett,
amikor hirtelen megjelent a kékfénnyel villogó fekete BMW.
Hátul azt írta: „Kérem, kövessen!”
Mit tehettünk volna? Rendőrnek hittük. Naná, hogy követtük.
Még el is gondoltam, hogy elég gyorsan hajtottam.
Megálltunk egy híd alatt.
Három rendőr ült a kocsiban.
Kettő kiszállt.
A következőképpen történt:
„A jármű okmányait és személyit!”
Kérem a jármű okmányait.
És a személyijét.
Fura dolog történt.
Az utas dokumentumaiban az állt, hogy régen ő is rendőr volt.
Bevillant nekem, hogy mi lesz, ha rájön a turpiságra.
De folytattuk. „Szálljon ki!”
És akkor feltűnt nekem valami a BMW-n.
Egy vonalkód a rendszámtáblán.
Bérelt autó volt.
- Rendőrség! - Adónyomozók, vagy valami?
„Letartóztatjuk adócsalás miatt.”
Nem védekeztek.
Sima ügy volt. Bilincset fel, és kész.
„A furgont lefoglaljuk.”
A két fickót beültettük hátul.
Az egyikük azt mondta:
„Elég sok török van a rendőrségnél.”
Kivittek minket az erdőbe. Gondoltam, nekünk annyi.
A furgonban arany volt, több mint másfél millió euró értékben.
Annyiért meg is ölhetnek valakit.
DONALD OTTHON - DONALD MOBIL
Maga a történet teljesen elképesztő.
ÚJSÁGÍRÓ
Nem tudom máshogy mondani.
Öt rendőrnek és adóellenőrnek álcázott alak
lekapcsol egy aranyszállítót az autópályán.
Biztos adónyomozóknak adták ki magukat.
Egy fiatalemberekből álló baráti társaság volt, Xatar haverjai.
A hiphop, gengszterrap világában már ismert volt.
Bonnban már ismerték, de Németországban még nem.
Akkoriban már régóta
a Stuttgarter Zeitung bírósági riportere voltam,
és követtem az aranyrablás történetét.
Időnként az volt a benyomásom,
hogy ez nem is tárgyalás, hanem egy színjáték.
Valószerűtlen volt.
Xatar volt a rablás húzóereje.
Ő szervezte meg és beszélte le a fiúkkal.
Kaptak egy fülest, tudták, hogy mikor megy a furgon, és hová tart.
Aztán lecsaptak rá.
Xatar anyagi nehézségekkel küzdött,
ezért nyitott volt az ötletre, hogy kirabolja az aranyszállító furgont.
A tárgyalóteremben vigyorogtak egymásra.
Örültek a nézőként beülő ismerősöknek és barátoknak.
Csend legyen! Hozzá beszélek, nem magához!
Az ügyvédek üvöltöztek egymással, sértegették egymást és vádaskodtak.
Leginkább Malte Höchre emlékszem.
Ő színt hoz egy ilyen tárgyalásba.
Akkoriban közismert tévés ügyvéd volt.
Az ügyész eltalálta. Mentse fel az ügyfelemet! Ennyi.
Nagyon jellegzetes frizurája volt, és érdekes stílusa is.
Agresszíven vitatkozott az ügyvédekkel, akik más stratégiát követtek, mint ő.
Nem vették szívükre a tárgyalást.
Szerintem ez nekik felüdülés volt az őrizetben töltött monoton napok után.
Csak a tárgyalás előrehaladtával kezdtek beszélni.
Az volt a kérdés, hogy ez hogy lehetséges?
Adott egy nürnbergi aranykereskedő.
Meg egy rablás Ludwigsburgban.
Aztán ott van Bonn, pár száz kilométerrel északabbra.
Ezeket kell valahogy összekapcsolni.
Xatar szerint Donald Stellwagtól kapták a fülest.
A következő történet.
Ez is hihetetlen.
A TÉVES ÍTÉLET ÁLDOZATA ÚJRA VÁD ALATT
Ő TERVELTE KI A NAGY LUDWIGSBURGI ARANYLOPÁST?
Oké, van egy tévés ügyvédünk.
Aztán itt van Xatar. És most Donald Stellwag is bejött a képbe.
Nem túl hihető felállás.
Ez csak egy hangzatos mese.
És Donald volt az akció agya? Ezt már akkor sem hittem el.
Nem tűnt logikusnak. Hogy menne ez Donaldnak?
Persze az a nagy kérdés, hogy hol van az arany?
Sok jelenlévő, a tárgyalás számos megfigyelője, köztük én is
arra várt, hogy Stellwag megjelenjen a tárgyaláson.
Van egy tárgyalás,
és egy sötét alak áll a háttérben, akire mindenki vár.
Stellwag tudta, mi történt, és hogyan végződött.
De nem jött el.
Nem léptem le. Az ügyvédem tudta, hol vagyok.
Csak egy telefonszámom volt. Fogalmam sem volt, hol van.
Itt fekszem. Alig bírok mozdulni.
A mosdóig sem bírok kimenni, nem bír el a lábam.
A másik oldalát! Fordítsd meg!
Különben nem fekve adnám az interjút.
Igen, így jó.
Nem féltem volna a szembesítéstől,
mert kiderült volna, hogy nem lehetek az elkövető.
Donald Stellwagtól kaptuk a fülest.
Stuttgartban mindenki azt vallotta, hogy én vagyok a főnök.
Maguk szerint lehet valaki egy kurd banda főnöke?
Egyértelmű volt, hogy ez nem igaz.
De ártatlan volt?
Ártatlan? Az aranyrablás ügyében? Persze. Nem is kérdés.
Kétség sem fér hozzá.
Nem ment el az eszem, hogy van pénzem,
erre ilyen hülye húzásra vetemedem.
Mi lett volna az indítékom?
Semmi közöm hozzá.
Bármilyen helyzethez képes alkalmazkodni. Ez a lenyűgöző benne.
2001-ben azonnal elkezdtem újjáépíteni az életemet.
És higgyék el, tudtam, hogyan adjam el magam.
Szerencsére tanultam marketinget a börtönben.
Ha elmondanám, mennyit kerestem a médián, el sem hinné.
Sok pénz.
Azt hiszik, a fellépésenkénti 500 vagy 1000 euróból
állt a keresetem?
Nem.
A keresetem egy sörfőzde reklámozásából származott.
WOLFSHÖHER SÖR
„Szeretné reklámozni a sörét
este tízkor, Johannes B. Kerner műsorában? Klassz show.”
„Igen.” „Mennyit hajlandó ezért fizetni?”
„Nagyon sokat.”
Nagy pólóim voltak, rajta a sörfőzde logójával.
A második vagy harmadik alkalommal Kerner megpróbált kicselezni.
Azt kérdezte: „Stellwag úr, megint reklámpólót visel?
Ez kényes kérdé a ZDF-nél.
Kap tőlünk egy felirat nélküli, egyszerű pólót.”
Azt feleltem: „Kár.”
De persze volt sapkám is, amin a sörfőzde logója volt.
Kerner azt mondta: „Maga aztán ravasz figura!”
Igazából nem is volt rá szüksége.
Kártérítést kapott a szakértőtől.
Bőven volt miből élnie.
Mit csinált a pénzzel?
Hogy mit? Különböző üzletekbe fektettem.
Sörfőzdéket reklámozó teherautókkal kezdődött.
Kiváló eladó vagyok.
Aztán Hesse városában nagy órabizniszbe kezdtem. Gyűjtődarabok voltak.
Egyszer két órát kaptam.
Még mindig megvannak.
Íme!
Szép darab.
Sajnos elromlott, és nem tudom megfizetni a javítását.
Úgy 300-400 euróba kerülne.
Aztán visszaköltöztem Laufba,
és megnyitottam a régiségkereskedést, az Arany Oázist.
Órákkal és régiségekkel foglalkoztam.
Volt pénzünk a bankban, a kassza mindig tele volt.
SZAKÉRTŐ, KOMOLY, GYORS, KÖZKEDVELT
Laufban luxuskörülmények között éltünk.
Mint a királyok.
Donald Stellwag voltam,
az értékesítési igazgató és a marketingigazgató is.
Aranyban és gyémántokban utaztunk.
Tudtam, hol lehet eladni ezeket.
A profit rendben volt. És Franknek voltak kapcsolatai.
Bár az aranyhoz nem értettem, jártam Ghánában, és megbízható voltam.
Így találkoztunk.
FORRÁS: FRANK VOGEL
Stellwag nem hülye. Hallott Ghánáról.
Tudta, hogy akkor Ghána volt a második legnagyobb aranykitermelő.
Nem tudom, még az-e.
Mindenki úgy vélte, ott olcsón lehet aranyat venni.
Ghánában találkoztam először Frankkel,
amikor gyémántot akart eladni nekem.
Ghánában járt?
Frank igen. Én az Arany Oázisban voltam.
Aranyat vettem neki. Vettem neki pár gyémántot és így tovább.
Aztán jött az ötlet, hogy nyissunk bányát.
Így is tettünk.
Remek képek vannak a neten arról, ahogy megnyitjuk a bányát.
Kotrógép is volt, meg minden.
Ghánában úgy van, hogy meg kell tömni pár zsebet,
hogy működjenek a dolgok.
Nem tetszett neki, hogy minden lassan megy.
A nyers gyémántok szakértői vagyunk.
„Nem várhatunk ennyit. Itt a kotrógép.”
Mondtam neki: „Így nem lesz jó. Elrontod.”
Nem hallgatott rám.
Száz százalékosan számíthatok rá.
Aztán azt mondta: „Ez az én pénzem. Tedd vele azt, amit mondok!”
Szóval ezt tettem. Így állt le minden.
Nos, az arany megvásárlása és beolvasztása Donald Stellwagra jellemző ötlet.
Szociális alak.
Nem állítom, hogy egész nap a telefonon lóg, de sokat beszél,
és sok embert ismer.
Ismert volt egyes körökben.
Az aranyrablási per során kiderült, hogy a vádlottak,
az elkövetők rendszeresen kapcsolatban álltak Stellwaggal.
DONALD OTTHON - DONALD MOBIL
2009. DECEMBER 8. EGY HÉTTEL AZ ARANYRABLÁS ELŐTT
Megemlítendő, hogy Xatar és Stellwag egy héttel a bűntény előtt találkoztak
abban a városban, ahol Stellwag élt.
És az is bizonyított, hogy ezen a találkozón
rákerestek a nürnbergi óaranyereskedőre.
Megnézték a honlapját.
Hanauer Németország egyik legnagyobb aranyfelvásárlója.
Persze, hogy ismertem Xatart és a kurdokat.
Ügyfeleim. Igen, órákat vettek tőlem.
Vonzza az ilyesmit, azt kell mondanom.
Sok emberrel üzletelt már.
Főleg arannyal.
Szóval nem lep meg, hogy ismeri azt,
akit kirabolt valaki, aki szintén ismerőse.
Lehet, hogy egyszer azt mondtam Xatarnak, hogy nála sok órát talál.
Ezért... Hazudnék, ha ezt tagadnám.
De nem mesélt neki az aznapi szállítmányról?
Nem tudtam róla. Honnan tudtam volna?
Ezt csak akkor tudná az ember, ha heteken át megfigyelné.
Eljöttek hozzám, kihallgattak.
És akkor tudtam, ki követte el az aranyrablást.
De nem beszéltem a rendőrséggel.
Hogy ma miért mondom el? Mert elítélték őket, és leülték a büntetést.
A vádlottak tudták, hogy túl sok minden szól ellenük,
és hogy ezt nem ússzák meg. Alkut kötöttek.
BÖRTÖNBÜNTETÉS
Legfeljebb nyolc év, ha bevallják.
Egyértelmű volt, hogy ennyit kapnak.
A tárgyalás ítélettel zárult, mint minden perben.
Xatar börtönbe került.
Donald Stellwag nem került börtönbe.
Tagadta a bűnrészességet.
Értéktárgyak után kutattak nála.
És nem találtak semmit.
Kérdem én maguktól, kellett nekem egy ilyen aranyrablás? Nevetséges.
Az aranyrablásnak csak egy oka van.
Hogy a rapperek nagyfiúknak számítsanak.
Egy gengszterrappert ez tesz hitelessé.
Ilyen a gengszterrap.
A hírnévnek és a hitelességnek
nem árt egy aranyrablás.
A kiadója a Goldmann Entertainment.
A klipjeiben teljesen aranyba fújva szerepel.
Most nagyszabású film készült róla.
A címe Rheingold, és az élettörténetét meséli el.
Nagyon ügyesen adta el az aranyrablásos sztorit.
Ez a karrierjének fontos része.
„Daginak neveztük.
Dagi fura alak volt.
Nem is annyira beszélt, mint inkább zihált.
Rákos volt, és szinte teljesen vak.
És bár már alig volt benne élet...
igazi gengszter volt.”
GENGSZTER
Az életem előre meg volt határozva.
Nem volt szokványos gyerekkorom.
A legtöbben azt mondták, csaló.
Mások szerint igazi maffiózó,
mert gyanús ügyletekbe keveredett.
Rafkós alak.
A lelkem mélyén rosszfiú voltam.
A faluból származó bárány bőrében
egy farkas bújt meg.
Farkassá tettek.
Fogalmam sem volt, milyen élni.
Nem tudtam, mi a szeretet.
„Donaldként” csak azóta ismerem,
hogy a tévében beszámoltak a bankrablásról, amit nem követett el.
Fuchsstadtban csak „Haraldként” ismertem.
A nagyanyja Haraldnak nevezte, ezért mi is.
DONALD STELLWAG NAGYANYJA
DONALD STELLWAG A NAGYMAMÁJÁVAL
Szegénységben nőtt fel.
Nem volt túl jómódú.
Volt mindene, ami az élethez kell, de nem több.
A 60-as években Fuchsstadt lényegében földműves falu volt.
A népessége tudtom szerint még 500 alatt volt.
És a faluban mindenki ismert mindenkit.
Házasságon kívül születtem,
ráadásul egy amerikai megszálló katona gyermeke voltam.
Nekik a jenki fattyú voltam.
Gyakorlatilag az amerikaiakkal nőttünk fel.
Egyesek felszabadítókként, mások megszállókként tekintették rájuk.
És ha egy lány összeszűrte a levet egy amerikaival,
abból nem tudott semmi jó kisülni.
Utána jenki kurvának csúfolták.
DONALD STELLWAG ANYJA
Mivel anyám és apám nagyon fiatalon meghaltak,
az anyám szülei neveltek fel.
Rajtuk kívül senkihez sem kötődtem a faluban.
Amerikai gyerekként kitaszított az ember.
Volt egy fociklub, egy ifjúsági egyesület és egy zeneegyesület.
Minden, ami egy bajor faluban szokott lenni.
Egyikbe sem léphettem be.
Van egy kép róla a focicsapattal.
Ő volt a kapus, a kép közepén.
És nagyjából beépült a falusi életbe.
Harald egy évvel fiatalabb nálam.
Az általános iskolában három éven át ültünk egy teremben.
Szenvedélyes kártyázók voltunk. Rendszeresen találkoztunk.
Hétvégén minden nap ott volt.
Mikor a kocsmába jött, egy csíkos öltönyt viselt,
és adta a nagyot.
„Hé, nem vagyok olyan kis seggfej, amilyennek hittetek.”
Csak azért, hogy megmutassam mindenkinek, hogy jenki fattyúként is
viheti valamire az ember.
Fuchsstadt túl kicsi volt neki.
Valami újra vágytam.
Kimerészkedtem a nagyvilágba.
Frankfurtban mindent megtaláltam.
Minden bejött nekem.
De Frankfurtban új pénzkeresési lehetőségeket is találtam.
Annyi minden történt!
Élvezni akartam az életet.
Jó móka volt.
Jól kerestem.
Csak a szabadság számított, semmi más.
Mondom, ha Németországban valaki gazdag és nem hülye...
csak még gazdagabb lehet.
Nincs más lehetőség.
Ez van, és kész.
Csak a hülyének nem sikerül.
Vagy ha lebetegszik.
Vagy lebetegszik valaki.
Felébredtem, és éreztem egy nyomást,
de nem tudtam, mi az.
Kimentem az erkélyre.
„Nem látok.
Megvakultam!”
Megröntgeneztek.
Agydaganat, azonnal meg kell műteni.
Azt mondták, többé nem lesz normális életem.
Akkor úgy 25 éves lehettem.
A libidómnak annyi volt.
Soha nem volt lehetőségem férfiként élni.
Amikor hirtelen ilyen szörnyeteggé válsz,
végül már nem érdekel semmi.
Nagyon gyorsan elvesztettem mindent, mert drogfüggő lettem.
Keményen.
Durván. Keményen toltam a heroint.
Nem számítottam túl hosszú életre.
Ezért játszottam a tűzzel.
Frankfurtban is voltak bűnözők.
Mindent tudtam.
Hogy hol lehet LSD-t meg fegyvert venni, mindent.
Különböző dolgokba utaztam.
Nagy mennyiségben vettem drogot, és eladtam az utcai kereskedőknek.
Jól tejelt. Illegális szerencsejáték-klubjaink voltak.
Ott játszottak a játékosok.
Óriási kamattal kaptak tőlünk hitelt.
Csalásokba is keveredtem, loptam is ezt-azt.
Néha összeakadtam a törvénnyel.
Nem indult tiszta lappal. Volt egy aktája.
LOPÁS, CSALÁS, ZSAROLÁS CSALÁS, KÁBÍTÓSZER-KERESKEDELEM
TIZENKÉTSZERES CSALÁS
SIKKASZTÁS
Nevetséges volt. Aztán hatalmas mázlim lett.
1989 novemberében leomlott a fal.
Decemberben már az új tartományokban voltam.
Hogy őszinte legyek, a keletnémeteket rendesen átejtették.
Palimadarak voltak.
- Maga is átejtette őket? - Természetesen.
Rájöttem, hogy az újságos handlék világa nagy biznisz.
Lehet, hogy nem volt túl etikus, de a kiadók odavoltak értem.
Hivatalosan gondnok voltam.
De nem hivatalosan a handlék vezetője.
Irdatlan mennyiségű pénzt kerestünk.
Eszement összegeket.
Ha nem zártak volna be, Istenem!
Most egy mogul ülne maguk előtt. Őszintén. Nagyon sok pénzt kerestünk.
De sajnos így jártam.
A scapha nem követi a füllebeny kötőszövetének...
Nem úgy gondoltam rá, mintha egy ártatlan embert ítéltek volna el.
Számos tényező szólt ellene.
Már maga egy újságos handlé is
óvatosan fogalmazva elég keményen viselkedik néha.
Hát még a vezetőjük,
aki maga sem lehet egy érzékeny lélek,
különben nem tudná lebonyolítani az üzletet.
Az in dubio pro reo nem létezik.
Az államnak már nem kell bizonyítania, hogy maga volt az elkövető.
Magának kell bizonyítani, hogy nem az.
A „bankrablási tárgyalás” cím
azt sugallja, hogy csak erről volt szó, ez azonban természetesen téves.
Nem csak bankrablással vádolták meg Donald Stellwagot.
Sikkasztási vád is volt.
SIKKASZTÁSI VÁD
A bankrablás tette ki a tárgyalás 90%-át.
Volt egy apró ügy...
Állítólag sikkasztott valami pénzt.
Vagy elvette, vagy nem adta tovább. Ki tudja már?
PANZIÓTULAJ
230 000 NÉMET MÁRKA
Helytelen lenne azt mondani, hogy a második vád apróság volt.
Ha jól emlékszem, arról volt szó,
hogy ez a személy mindenét elvesztette.
Azt mondanám, hogy ez a második vád sokkal rosszabb helyzetbe hozta Donaldot,
mert nyilvánvalóvá tette, hogy pénzért súlyos bűncselekményt is képes elkövetni.
Méghozzá sok pénzért.
Emlékszem, hogy volt néhány korábbi ítélet.
Nem voltam szent. Volt egy aktám.
De a becsületkódexben bízó vén csalóként azt hittem,
hogy nem ítélnek el olyasmiért, amit nem követtem el.
Az alibit biztosító tanúk közül néhányan folyóiratárusok voltak,
akik magazinokat árultak Donaldnak.
A bíróság mindig gyanakodva nézi az ilyen tanúkat,
mert egyrészt a vádlott oldalán állnak,
másrészt az előéletük nem patyolattiszta.
Persze, ez azt sugallta,
hogy néha összejátszottak.
A bíróság azon a véleményen volt, hogy itt ez történt:
lazán fogalmazva pár haver
alibit biztosított egy bűnözőnek.
A vádlott bűnös.
Persze mindig jobb, ha egy ártatlan emberre mutatva mondjuk,
hogy az igazságszolgáltatás megint tévedett,
mint megemlíteni azt, hogy a múltban ő is vétett már.
Akkor az egyszerű ember nem mondhatja, hogy ártatlanul ítélték el.
Azt hiszem, az ártatlan ember legendája,
akit bezártak, holott nem volt semmiféle vétke,
azért alakult ki, mert csakis így
lehetett eladni a médiának.
A műsoridő gyakran limitált.
Ezért sarkalatosan kell bemutatni a dolgokat.
Itt van a téves ítélet áldozata,
és elmondja, hogyan történt ez az egész.
Néha fekete-fehérben kell elmondani,
hogy üzenetet közvetíts.
Ha tényleg el akarod mesélni, mi történt vele,
nincs értelme mesélni az újságos handlés múltjáról.
Mert ez rossz keretsztorit teremt.
Erre mi is rájöttünk. Ugyanez volt a dilemmánk a filmezés során.
De úgy döntöttünk, nem működne.
Mert nem éppen a legszimpatikusabb alak.
És akkor senki sem látná benne az igazságügy tévedésének áldozatát.
Pedig ő az.
Volt pár olyan kijelentése, amire nem igazán emlékeztem,
és aminél azt éreztem: „Miről beszél Donald?
Talán nem éppen így történt.”
Megvolt ennek az egésznek a sajátságos dinamikája.
Néha az az érzésem, hogy egyfajta csata dúl benne.
A jó és a rossz csatája.
Azt hiszem, néha úgy alakítja a történéseket,
hogy újra rivaldafénybe kerüljön.
Ezt hiszem.
Bármit is mond, nála mindig nehéz eldönteni,
hogy az igaz-e.
Ezért sok mindennek már nem is járok utána.
Mert amióta az eszem tudom, ilyen.
- Semmi haszna. - Mert hazudik?
Egy normális ember azt mondaná, hogy hazudik.
Túloz. Csal.
A handlék főnöke.
Magánzárkában voltam. Ott nincs rádió és tévé.
Az maga a pokol.
Elítélek, és a straubingi börtönbe kerültem,
a gyengélkedőre.
És ott volt Donald Stellwag.
Senki sem beszélt velem, senki!
Nem volt elszigetelve. Csak a gyengélkedőn volt.
Mert beteg volt, nem is kicsit.
De nem szigetelték el másoktól, amiért nem vallott?
Nem.
Persze lehetséges, hogy megpróbálják megakadályozni a börtönben a klikkesedést.
És Donald olyan ember, aki maga mellé tudja állítani az embereket.
Amikor napi 24 órát töltesz a cellában,
természetesen beszélgetni kezdesz a másikkal,
és megtaláltuk a közös hangot.
Jól kijöttünk, és igazi barátok lettünk.
Falk Simang története rendkívüli. Majdnem olyan rendkívüli, mint az enyém.
Hosszú történet.
„Gyilkosságért” kerültem börtönbe. A jugoszláviai háború alatt.
XY MEGOLDATLAN ÜGY
Azok, akik ellen harcoltam, nem örültek ennek.
És természetesen minden oldalról támadtak.
Ezért kellett meghúzódnom a gyengélkedőn.
Falk Simangtól kaptam egy becenevet.
Big Mäck nagyon... Azt hiszem...
Egyesek még biztosan gondolnak rá.
Big Mäck legenda volt Straubingban.
Nem volt még egy hozzá hasonló.
Bizonyos struktúrákat hoztam létre a börtönben.
Falk Simang képzett katona volt.
Tudta, hogyan kell embereket toborozni,
mit kell tenniük, és így tovább.
Csodálatos volt.
Mindig a gyengélkedő ajtaja előtt gyűltek össze.
Ott volt a találkapont.
Átdugták a cetlit az ajtó alatt.
BÖRTÖNŐR
Bankók váltottak gazdát.
Meg minden, ami kellett.
Aztán be kellett jutniuk vele a gyengélkedőre,
vagy legalább bejuttatni a cuccot valahogy.
A szennyessel vagy valami.
Igen?
Ez rá vall. Simán elhiszem. Szemernyi kétségem sincs felőle.
Pontosan ezt akarták megakadályozni az „elszigeteltséggel”.
Tán mondjam el, hogy úgy éltünk, mint halak a vízben?
Kinek mi köze ehhez?
Nagyjából olyan volt, mint Nagymenőkben.
A gyengélkedőn volt egy kicsit konyha is.
Ott mindig főztem magunknak.
Volt spagetti, volt hús, bécsi szelet.
Mindenünk megvolt.
Úgy éltünk, mint hal a vízben. Dőzsöltünk.
Big Mäck volt a király.
Bármit megtehetett.
Semmiben sem szenvedtünk hiányt. Mindenünk volt.
Ha DeVito lassan nem mozdul, mindennek annyi.
Igen, ő amolyan patkányfogó.
Megnyer magának másokat, akik mindent elintéznek neki.
Rá is van szorulva, mivel ő nehezen mozog. Mások rohangálnak helyette.
Nő akad bőven.
De igaz barátokra
ritkán talál az ember.
Mázlim volt, hogy rátaláltam Donaldra.
Megnéztem minden egyes tévéműsort, amiben szerepelt.
Csodás volt.
Az ártatlanságról szólt mindent.
Aztán valami aranyrablásról vagy miről.
Ha meg is tette, jól tette.
Jogában állna.
Valakit tévesen börtönbe zárnak hosszú időre.
Ott sok minden nem ment jól.
Akár emiatt is mondhatja: „Olyan sokáig voltam a börtönben!
Most akár el is követhetnék valami törvénytelenséget.”
Hogy valaki a benne felgyülemlő düh hatására úgy dönt,
hogy járna neki valami, az számomra teljesen hihető.
Nem tudom, mit tettem volna,
ha kilenc évet ülök börtönben ártatlanul.
Nem jár neki semmi ingyen.
Szörnyű, ami vele történt.
De ezt nem lehet úgy kiegyenlíteni,
hogy szabadon művelhet gonoszságokat.
Elviekben járna neki valami, de ez helytelen.
Ő egy téves ítélet áldozata. Ez minden. Pont.
Legalábbis ebben az ügyben.
„És bár alig volt benne élet, igazi gengszter volt.”
ARANY OÁZIS
„Az újságos handlék egykori főnöke.
Ifjakat kényszerített a folyóiratok eladására.”
ÉKSZERKERESKEDÉS
„Dagi már ékszerkereskedésben utazott. Hivatalosan.
De nekem valami mást akart eladni.
Információkat.”
Honnan tudhattam volna?
Ezt csak akkor tudná az ember, ha heteken át megfigyelné.
Stellwag a nürnbergi óaranykereskedő
egyik alkalmazottjának bizalmába férkőzött,
és több hónapon át faggatta az illetőt
a cégről.
A fickó naiv módon mesélt neki.
Így tudta meg Stellwag, hogy van egy furgon, ami egész könnyű préda,
és végül úgy döntött, belevág.
TÉNYEK
A bíróság megállapította, hogy Stellwag úr részt vett a bűncselekmény tervezésében,
és hogy tőle származott a tipp.
Többé nem mondhatta azt, hogy ő az igazságügy áldozata.
Nincs bizonyíték, ami ellentmondana ennek. És nem védekezett. Nem volt rá szüksége.
Volt elfogatóparancs. Be akarták zárni.
Egyáltalán nem tettünk semmit, hogy bizonyítsuk az ártatlanságát.
Nem volt rá szükség. Csak az számított, hogy nem lehet őt megvádolni.
Az arany ügyében az egészségügyi állapotára játszott.
Neder azt mondta: „Azonnali orvosi vizsgálatot kérek,
hogy lássuk, börtönbe zárható-e.”
Hadd mondjak el egy történetet!
Volt egy orvosigazgató,
aki patológus volt a nürnbergi bíróságon.
Nürnberg patológiai osztályának vezetője, fontos ember.
Bejött, belenézett az aktámba.
Az életemre esküszöm,
hogy rám nézett, aztán vissza az aktára.
Újra rám nézett, és azt mondta: „Ez hihetetlen!
Maga Donald Stellwag?”
Mondom: „Én.”
„Amit a bíróságom és az állam tett magával,
azt sosem fogjuk tudni jóvá tenni.”
„Nem büntethető.”
SZABADSÁGVESZTÉS LETÖLTÉSÉRE ALKALMATLAN
Később Neder azt mondta nekem: „Ügyvéd vagyok.
Jogot tanultam.
A mi köreinkben ezt úgy hívják: 'joker lap.'
Ilyesmi nem is létezik Németországban.
Csak holtan nem kerülhetsz börtönbe."
Mondom: „Nekem van.”
De nem mondhatod. Az igazságszolgáltatás nem szereti ezt hallani.
Az egészségügyi állapota ugyan indokolja,
de ez akkor is joker lap.
Ez tény.
Nem tesz semmi rosszat, de elméletileg azt tehetne,
amit csak akar.
Természetesen érthető, hogy akiket bíróság elé állítanak,
és börtönbüntetés vár rájuk, megpróbálják a felelősséget arra hárítani,
akit valószínűleg nem is perelnek majd, mert nem kerülhet börtönre.
Ez védelmi stratégia lehet.
„Ami az aranyat illeti, úgy alakítottuk a dolgot...
hogy Dagira toltunk mindent.
Olyan súlyos beteg volt, hogy nem volt mitől félnie.
Dagi mentett meg minket.”
Hogy fény derült-e az igazságra?
Szerintem részben igen. De nem teljesen.
Tudjuk, hogy a lopott tárgyak nem kerültek elő.
Hogy ki nyert ezen és mennyit, azt nem tudjuk.
Itt mindenki rendmániás.
Néha nem értem. Kicsit túltolják.
Semmi sincs az utcákon, sehol.
A mi telkünk messze a legpiszkosabb,
és mások ezen jól felhúzzák magukat.
Az ablakból figyelik, mi történik az utcában,
hogy aztán lejelenthessék.
Ilyen vidéken az élet Németországban.
VIGYÁZZ! A TE GYEREKED IS LEHETNE
Mindig azt mondom, semmit sem tudnak rólad.
A nevem Frank Vogel.
Majdnem 53 éves vagyok, és Stellwag urat ápolom.
Finom étel!
Köszönöm.
Kösz.
Köszönöm, Vogel úr! Én...
Szívből köszönöm.
De só nélkül nem tudom megenni.
Tudom, hogy elrejtenéd előlem a sót.
Nagyon egyszerű oka van.
Én is kövér vagyok.
Talán egy nap én is ebbe a helyzetbe kerülök, magatehetetlenül fekszem majd.
Remélem, valaki azt teszi majd értem, amit most én érte.
Ez minden. Semmi több.
Abból élek, ami kerül.
Régiségekből...
Mikor mi van.
Csakis legálisan.
Miért nevet?
Mindenki azt hiszi,
hogy mivel Stellwaggal dumálok biztosan illegális ügyleteket folytatok.
Ezért nevetek.
A tárgyalás során nem derült ki, kinél van az arany. Sokaknál lehet.
RENDELJEN MOST!
MÁTÓL ÚJ NEMZETKÖZI VALUTA VAN! #NEMVICC
A Xatar-érme egy aranyérme, amin Xatar arcképe van.
Egyértelmű utalás az aranyrablásra.
Nem fáradoznak azzal, hogy tagadják a pletykákat,
hogy talán mégis náluk van az arany.
Stellwag úr, hol van az arany?
Nézzenek csak körül!
Itt vagyok egy barátom házában, aki gondoskodik rólam.
Itt nincs arany, soha nem volt itt arany, és nem is lesz.
Elnézést!
Szia! Most nem alkalmas, itt van nálam egy tévés stáb.
Mi az ábra azzal a Dom Pérignonnal, a borral?
Mennyi? Ezer üveg Dom Pérignon?
Te megőrültél! Hová annyit?
Meg kell kérdeznem a beszállítót, hová vinné.
Oké, jól van.
Később beszélünk, jó?
Pá!
A feliratot fordította: Péter Orsolya