Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Alo!
‎Da? Big Mäck?
‎Da, nu pot să cred!
‎Salut, Falko!
‎Salut, Big Mäck!
‎- Amice... ‎- Ce mă bucur!
‎Nu-ți dai seama cât de fericit sunt!
‎- Eu... ‎- Dar de ce mi-au spus că ai murit?
‎Cine ți-a spus că am murit?
‎De la închisoare.
‎Ce?
‎Știi câte scrisori am trimis?
‎- Telegrame și toate cele. ‎- N-am primit nimic.
‎Prima dată m-am uitat pe Facebook. ‎Te-am căutat peste tot.
‎- Nimic. Nicio șansă. N-am găsit nimic. ‎- Da.
‎N-aș fi renunțat niciodată la tine.
‎Acum fac un documentar ‎de 90 de minute pentru Netflix.
‎Super!
‎Da, mereu am fost un luptător.
‎Ce mai faci, Big Mäck?
‎Acum îți voi spune o poveste ipotetică.
‎Pur ipotetică. ‎N-are nicio legătură cu mine.
‎Uneori, viața e mai fantezistă ‎decât un film american.
‎Eram pe cale să am o carieră de succes.
‎Ce mă fascinează la Donald este ‎că poate captiva oameni.
‎Absolut legală.
‎Două jafuri la 20 de ani distanță,
‎în care Donald Stellwag ‎ar fi fost implicat.
‎A fost mereu un scandalagiu.
‎Dacă se întâmplă așa ceva o dată, ‎e ciudat.
‎O minciună sfruntată.
‎Dacă se întâmplă de două ori, ‎e foarte ciudat.
‎Pur ipotetic.
‎BIG MÄCK: GANGSTERI ȘI AUR
‎Nu ți se pare neobișnuit
‎că s-au întâmplat ‎două asemenea evenimente în viața ta?
‎Absolut deloc.
‎Deloc.
‎GRUPUL FINANCIAR SPARKASSE
‎JAFUL 1
‎NÜRNBERG ‎19 DECEMBRIE 1991
‎Șaptezeci, optzeci, nouăzeci...
‎Era după-amiaza, înainte de 15:30.
‎- Nepoata dvs. va fi fericită. ‎- Sper.
‎Salutați-o pe iubita dvs.!
‎A intrat. Era înalt. Și gras.
‎Purta pălărie, haină, eșarfă, ochelari.
‎Dintr-odată, a scos arma și a zis: ‎„Dă-mi banii, repede!”
‎- Mai repede! ‎- Vino încoace!
‎A amenințat clienții și pe colegii mei.
‎Da, așa.
‎Așa că am deschis casa de marcat.
‎Și franci elvețieni, și monede italiene. ‎I-am dat tot.
‎Hai!
‎În total, 54.000 de mărci germane.
‎Dă-mi-i repede!
‎Telefonul.
‎Eram acolo, îl așteptam. ‎A zis că se întoarce imediat.
‎Habar n-aveam ce se întâmplă în bancă.
‎A urcat și mi-a spus să pornesc.
‎Așa am făcut.
‎Hai!
‎Voiam să fac dreapta la capătul străzii. ‎Era obligatoriu la dreapta, dar‎...
‎Am zis stânga!
‎Avea o armă în mână.
‎La 20 de centimetri de capul meu. ‎Apoi a zis...
‎Ia-o la stânga, că-ți zbor creierii!
‎Așa că am luat-o pe interzis, ‎pe o stradă cu sens unic.
‎- Mai repede! ‎- Și am trecut pe roșu.
‎La dracu', condu! Fir-ar!
‎În cele din urmă, a coborât și a dispărut.
‎Normal că-mi amintesc cum arăta. ‎Foarte înalt, cel puțin 1,90 m.
‎Avea în jur de 35 de ani ‎și era foarte corpolent.
‎L-am cunoscut pe dl Stellwag ‎acum aproape 30 de ani,
‎când a venit ‎la biroul de avocatură unde lucram atunci.
‎Îmi amintesc clar. ‎Avea 500 de mărci germane.
‎Mi i-a îndesat în mână și a zis
‎că-l caută poliția ‎și că are ceva de rezolvat.
‎CAZUL NUMĂRUL XY NEELUCIDAT
‎La finalul programului de azi, ‎am vrea să vă arătăm fotografii
‎care au fost făcute de camerele automate ‎în timpul jafurilor.
‎În decembrie 1991,
‎acest om a jefuit o filială Sparkasse ‎din centrul Nürnbergului.
‎POLIȚIA JUDICIARĂ NÜRNBERG
‎A fost începutul acestei povești.
‎Descriere, 35-40 de ani,
‎foarte înalt, cel puțin 1,95 m și obez.
‎Bărbatul a jefuit o bancă...
‎Pe atunci, un polițist l-a recunoscut ‎în emisiunea ‎XY‎ și a spus:
‎„E Stellwag, îl cunosc.”
‎Sunt căutat pentru jaf bancar? ‎Sigur n-am fost eu.
‎Nu conta ‎dacă a fost jaf bancar sau o crimă.
‎Nu-mi era teamă,
‎fiindcă știam că n-am făcut nimic rău.
‎Nu mi s-a părut mare lucru.
‎„Du-te la poliție și lămurește lucrurile!”
‎„Nu știu să fi greșit.”
‎Mulți clienți spun asta când mergi cu ei ‎la tribunal sau la poliție.
‎Dar e imposibil, sunt nevinovat.
‎Mi s-a părut complet calm.
‎Trebuie să afli ce fel de om e ăsta.
‎Deci, vorbeam cu el ‎și în acel context, mi-a spus
‎că nu are nicio legătură, că era bolnav.
‎Am intrat într-o cameră.
‎Ni s-au arătat niște lucruri, ‎părți din dosar, inclusiv această poză.
‎L-am recunoscut. N-a trebuit să mă uit.
‎M-am gândit: „Nu e a bună.”
‎Poza era de proastă calitate, ‎dar semăna cu el, trebuie să recunosc.
‎Inclusiv la corp.
‎Da, atunci te confrunți cu acuzația.
‎Încă îmi amintesc ‎când inspectorul de poliție a spus
‎că e vorba de un jaf bancar ‎cu ostatici în Nürnberg.
‎Am zis: „Nu știu ce vrei de la mine.”
‎Pe atunci, eram sigur ‎că nici măcar nu eram în Nürnberg.
‎Jaful bancar e faptă penală ‎și pedeapsa e de minim cinci ani.
‎Nu te mai duci acasă.
‎Oricât de bună ar fi starea ta socială, ‎oricâte slujbe ai avea,
‎soții și copii, vei rămâne închis.
‎Ca să fie clar dacă ești vinovat sau nu.
‎Indiferent ce spui.
‎Donald a insistat că nu a fost el, ‎că avea un alibi.
‎Desigur, a trebuit să se gândească bine ‎să-și amintească unde a fost.
‎Iar polițistul, detectivul de atunci,
‎și el l-a crezut pe Donald. ‎Asta a fost impresia mea.
‎A zis: „Hai să facem o recunoaștere! ‎Ești de acord?”
‎Am zis: „Da, sigur.”
‎Imaginați-vă ce urmează!
‎Am intrat într-o sală goală,
‎cu un geam mare,
‎și am stat acolo.
‎Dar nu erau alți grași ca mine,
‎doar eu eram așa acolo.
‎Au venit șase sau șapte oameni ‎care fuseseră clienți în bancă.
‎Știi ce au spus?
‎„E înalt, e gras. El a fost. ”
‎Peste 16 oameni au spus ‎că eu sunt făptașul.
‎Asta m-a șocat.
‎Atunci mi-am zis: ‎„Ăsta e un film de groază.”
‎Apoi, detectivul a avut ideea ‎de a aduce un expert evaluator.
‎Urma să facă un raport antropologic
‎menit să stabilească ‎dacă persoana din poză e identică
‎cu presupusul făptaș, cu Donald.
‎Acestea sunt evaluări care se fac ‎când oamenii trec pe roșu
‎sau când șoferii sunt prinși de camere ‎și spun: „Nu eram eu.”
‎Așa că a fost fotografiat.
‎Apoi, experții au comparat ‎aceste poze cu imaginile.
‎O să verific să vedem ce iese.
‎EXPERT JUDICIAR ‎ÎN CAZUL LUI DONNALD STELLWAG
‎Acest expert e controversat ‎în multe cazuri.
‎Mulți oameni îl desconsideră.
‎Expertul responsabil e evaziv azi.
‎Expertul nu a dorit să comenteze. ‎Dar colegul lui era dispus să vorbească.
‎Dacă te uiți ‎la toată literatura antropologică,
‎sunt în jur de 250, 280 de caracteristici ‎care pot fi definite doar de la cap.
‎Deci, oriunde e ceva de spus ‎despre o persoană,
‎în sens juridic, intervenim noi.
‎Expertul trebuie ‎să-și prezinte concluziile
‎în termeni simpli și clari
‎și apoi, în final, să dea o probabilitate
‎despre cât de sigure sunt concluziile.
‎Iar expertul a făcut o treabă bună ‎în crearea imaginilor paralele.
‎Aveam un set întreg
‎de poze foarte bune ‎cu jefuitorul de bănci,
‎astfel încât puteam să punem pozele ‎una lângă alta
‎ca să le putem compara ușor.
‎Eram în suspans, aș spune.
‎Pentru că, pentru noi, ‎expertul era ușa spre libertate.
‎Dar expertul a spus: ‎„Nu poate fi exclus ca făptaș.”
‎Îi spun „raportul urechii”, iar urechea ‎a fost probabil factorul decisiv,
‎pentru că se vedea foarte bine ‎în fotografie.
‎Era clar că Donald ‎nu avea să fie eliberat prea curând.
‎Fiecare săptămână, ‎fiecare zi era un coșmar.
‎Eram la mila sistemului juridic.
‎Și a fost complicat să fac față psihic.
‎Am stat aproape doi ani ‎în arest preventiv.
‎A fost o perioadă grea pentru mine.
‎E o perioadă foarte lungă.
‎Ar fi de neconceput azi. N-ar fi permis.
‎Nu s-a întâmplat nimic în perioada aia.
‎Nimic. Nu a apărut nimic nou.
‎Apoi s-a ajuns la proces.
‎TRIBUNAL
‎25 IANUARIE 1994 ‎ÎNCEPUTUL PROCESULUI
‎Au fost cinci judecători,
‎trei profesioniști cu normă întreagă ‎și doi consultanți.
‎Am aflat cu două săptămâni înainte ‎că procesul urma să înceapă.
‎Și „raportul urechii” a fost, desigur,
‎momeala perfectă pentru presă.
‎Nici măcar colegii cu experiență ‎nu auziseră de asta
‎și chiar voiam să știu dacă era posibil
‎să fie condamnat un făptaș ‎cu un asemenea raport de evaluare.
‎Absolut nimic nu-l indica pe Donald
‎ca fiind în vecinătatea băncii. Nimic.
‎Nicio probă, niciun indiciu. Nimic.
‎Dimpotrivă, ‎probele îi indicau nevinovăția.
‎În fotografie, făptașul nu purta mănuși.
‎Și te întrebi de ce nu existau amprente.
‎Au găsit amprente, ‎dar nu s-au potrivit cu ale lui Donald.
‎Când vezi așa ceva, îți zici: ‎„Nu se poate.”
‎A atins totul în mașină ‎și a fost ultimul care a atins-o.
‎Înseamnă că ultimele amprente ‎trebuiau să fie ale lui Stellwag.
‎Nimic. Niciuna.
‎Inspectorul de poliție a spus: ‎„Avem 12 amprente.
‎Opt pot fi folosite pentru dactiloscopie.
‎Nu puteai fi tu.” Și martorii?
‎Îmi amintesc doi martori ‎care au fost la proces.
‎Unul era taximetrista ‎care l-a dus la locul faptei și înapoi.
‎Era destul de sigură că el era făptașul.
‎A vorbit ‎despre degetele lui murdare de nicotină
‎și gura ca de broască ‎de care zicea că-și amintește.
‎Sunt foarte sigură. ‎Stăteam chiar lângă el.
‎M-am uitat destul la el.
‎La fel a spus și casierița
‎din spatele tejghelei, ‎care fusese amenințată de el.
‎El a fost. ‎Sunt sigură în proporție de 95%.
‎Nu, 99%.
‎99% PROBABILITATE
‎Era înalt. Și gras.
‎O PERSOANĂ ÎNALTĂ ȘI GRASĂ
‎Pârâtul a ieșit în evidență, desigur,
‎din cauza gabaritului și a înălțimii.
‎Al doilea factor, ‎care n-a avut legătură cu înfățișarea lui,
‎a fost vehemența cu care a negat fapta.
‎Asta l-a diferențiat mult de alți pârâți.
‎Este ceva incredibil de grotesc.
‎O iei razna. Nu înțelegi. Judecătorul ‎n-a crezut o iotă din ce-am spus.
‎Atunci i-am spus avocatului meu:
‎„N-au cum să...”
‎El a zis: „Stai să vezi!”
‎Pe atunci, Donald lucra în publicitate ‎în fosta RDG.
‎Puteai face mulți bani ‎din vânzarea de ziare.
‎Și ieșeau zilnic la treabă.
‎Le puteai urmări toate mișcările. ‎A fost un lucru benefic.
‎În acel moment, ‎eram la 250 de kilometri depărtare.
‎În Leuna, într-un hotel mare, ‎cu toți băieții mei.
‎Puteau jura că n-aveam cum să fiu eu.
‎Leuna, B91, hotel. Sunt sigur.
‎Aveam martori, un alibi cu probe. ‎Povestea pe care a spus-o era logică.
‎...stătea cu managerul...
‎Proprietarul hotelului
‎avea chiar și confirmarea rezervării ‎notată pe o hârtie.
‎CHITANȚA NR. 94027
‎De asemenea, ‎a fost întrebat dacă s-ar fi putut înșela,
‎dacă a fost cu o zi înainte sau după.
‎Deci deja simțeai ‎că totul era cam suspect pentru ei.
‎Au existat mărturii
‎care relatau că s-ar fi aflat ‎la sute de kilometri,
‎într-un oraș complet diferit.
‎Întâi trebuie să te lămurești.
‎Curtea nu credea ‎că declarațiile erau adevărate.
‎Procurorul a folosit ‎toate tehnicile posibile de interogare
‎ca să-i distrugă alibiul.
‎Și, dintr-odată, n-a mai avut alibi.
‎Încă o dată, trebuie să spun ‎că îl apreciez pe Donald.
‎Era mereu gata să lupte, spunând: ‎„Vom dovedi că sunt nevinovat.”
‎Cel mai important personaj, ‎chiar decisiv, a fost expertul.
‎Și-a prezentat evaluarea.
‎...rădăcina helixului urechii stângi, ‎de exemplu,
‎face un arc și se îmbină lin cu helixul...
‎A mai spus
‎și că nicio ureche nu e identică cu alta. ‎Ca amprentele.
‎Când identifică o ureche ‎și spune că aparține unei persoane...
‎DESEN DIN RAPORTUL ORIGINAL
‎...atunci e 100% sigur.
‎Nu există două la fel.
‎Conturul urechii externe a făptașului,
‎precum și cel al acuzatului...
‎Cu cât l-au întrebat mai mult, ‎cu cât am încercat să-i combatem spusele
‎și să ducem în derizoriu ce spunea,
‎cu atât era mai sigur.
‎...prezintă o proeminență... uniformă...
‎...țesutul conjunctiv... al lobului urechii...
‎SCAFA, CIMBA, CAVITATEA
‎...care nu are nimeni...
‎...conturul urechii externe
‎e complet identic cu al suspectului.
‎COMPLET IDENTIC
‎Fiind presat de tot mai multe întrebări,
‎din ce în ce mai sceptice,
‎s-a mutat tot mai mult în direcția: ‎„Da, sunt complet sigur.”
‎În cele din urmă, ‎Donald nu s-a mai putut abține
‎și l-a acuzat ‎că l-a incriminat pe nedrept.
‎Am spus: „Ce vrei să spui?
‎Ce sunt toate aiurelile astea?
‎Ce sunt toate porcăriile astea?
‎N-aveam cum să fiu eu, ‎am o mulțime de alibiuri.”
‎Din cauza acestei dispute,
‎expertul s-a adresat direct pârâtului,
‎ceea ce e foarte neobișnuit.
‎„Dle Stellwag, recunoaște! ‎N-are sens. Tu ești făptașul.”
‎Atunci s-a umplut paharul.
‎Cum poți spune așa ceva?
‎Aia a fost declarația-cheie ‎care le-a permis să mă condamne.
‎În numele poporului, ‎am ajuns la următorul verdict...
‎PROCESUL PRINCIPAL ‎16 FEBRUARIE 1994
‎Încă mai aud cuvintele.
‎PÂRÂTUL
‎Acuzatul e vinovat.
‎„Vinovat.”
‎Nouă ani.
‎9 ANI
‎Nouă ani nu sunt de colea. E mult timp.
‎E o nebunie.
‎Am crezut că e sfârșitul lumii.
‎Cum au putut să ignore ‎atâtea probe dezincriminatorii,
‎nu pot să înțeleg.
‎Nu sunt vinovat.
‎DATORITĂ CORPOLENȚEI ȘI A URECHII STÂNGI
‎„VINOVAT”
‎Nu uita că am stat la izolare!
‎E diferit de închisoarea normală.
‎Pentru mine, era clar.
‎Nu sunt făptașul, ‎deci nu-mi pot recunoaște vinovăția.
‎Dacă nu-mi recunosc vinovăția, ‎nu pot fi reabilitat.
‎Dacă nu ești dispus ‎să lucrezi la reintegrarea în societate,
‎nu vei primi niciun privilegiu.
‎Nu poți să-ți continui studiile.
‎Nu poți să faci formare profesională.
‎Stăteam 23 de ore în celulă ‎și o oră în curte.
‎Dacă ești la izolare,
‎nu ai televizor sau radio. E un coșmar.
‎Nimeni nu vorbea cu mine. Nimeni!
‎Pentru mine, a fost o tortură.
‎DUPĂ ȘAPTE ANI
‎14 FEBRUARIE 2001 ‎ZIUA ELIBERĂRII
‎Am ispășit integral pedeapsa.
‎A trebuit să-mi ispășesc pedeapsa ‎până în ultima zi.
‎Acum ai terminat. ‎Ai ispășit nouă ani în total.
‎Nu voiam decât liniște și pace.
‎Apoi a venit lovitura.
‎Am primit o scrisoare ‎de la procuratura din Nürnberg,
‎spunându-mi ‎să-mi contactez imediat avocatul.
‎E vorba de jefuirea unei bănci ‎cu luare de ostatici.
‎Din nou!
‎Mi-am zis: „Minunat, vor să te termine.”
‎A fost ca într-un thriller american.
‎Am mers la avocat și i-am spus:
‎„Trebuie te contactez ‎legat de un jaf de bancă.”
‎El zice: „Da.”
‎Zic: „Ce jaf bancar? ‎Uită-te la mine, abia merg!”
‎Zice: „Da, trebuie să-ți spun ceva.” ‎Zic: „Ce?”
‎M-a sunat un polițist
‎și m-a anunțat ‎că au apărut informații noi în caz.
‎Poliția judiciară ‎din Nürnberg reevaluează vechile probe.
‎INVESTIGAȚIE, NECUNOSCUT
‎O amprentă pe un taxi.
‎DEGET MIJLOCIU
‎Mărturia unui martor ‎i-a dus pe anchetatori pe drumul bun.
‎Un tip cu o statură asemănătoare ‎cu a lui Donald Stellwag
‎a comis o serie de jafuri bancare ‎urmând același tipar,
‎adică sosea și pleca cu taxiul.
‎O comparație ‎cu amprentele de la locul faptei
‎a condus poliția la un bărbat ‎de 38 de ani care era deja închis.
‎Acum i se putea pune clar în cârcă.
‎IDENTITATE STABILITĂ
‎Am fost șocat.
‎În...
‎De parcă cineva m-ar fi lovit ‎în cap cu un baros.
‎Atât de tare m-a șocat.
‎DOVADA ERORII JUDICIARE?
‎DREPTATE LA A DOUA ÎNCERCARE
‎OM DE 43 DE ANI CONDAMNAT ‎PENTRU UN JAF PE CARE NU L-A COMIS
‎Donald Stellwag a fost pedepsit ‎pentru un jaf din Nürnberg
‎pe care nu l-a comis.
‎Acum, Donald Stellwag se luptă ‎pentru rejudecarea cazului.
‎Ca să se întâmple asta, ‎adevăratul făptaș trebuia condamnat.
‎Făptașul a fost prins ‎din cauza propriei îngâmfări.
‎S-a lăudat unui complice
‎că în 1991 jefuise filiala băncii ‎Sparkasse din Nürnberg Südstadt.
‎A scăpat fără urmă ‎și probabil că n-ar fi fost prins
‎dacă n-ar fi fost turnat de un complice.
‎Pârâtul, a cărui identitate a fost ascunsă ‎în tribunal,
‎a depus azi o mărturie completă
‎și și-a cerut scuze repetat ‎alter egoului lui nevinovat.
‎ÎN NUMELE POPORULUI! ‎VERDICT
‎Frank a fost condamnat ‎la 11 ani și jumătate de închisoare
‎pentru jaful acesta și altele.
‎EROARE CONFIRMATĂ
‎Știam că n-am comis vreo infracțiune ‎și că n-am făcut nimic rău.
‎Sunt nevinovat.
‎Nevinovat în închisoare.
‎- Donald Stellwag... ‎- Donald Stellwag...
‎Un caz amețitor de eroare judiciară...
‎- Eroare judiciară... ‎- Donald Stellwag...
‎Victima unei erori judiciare...
‎Nu vreau s-o numesc „salvare juridică”,
‎dar în tot timpul procesului ‎căutam o persoană fantomatică,
‎iar această fantomă ‎a apărut brusc în fața noastră.
‎Te simți bine când îți dai seama
‎că n-ai luptat în van, ‎că totul a fost justificat.
‎Când vezi asta, îți spui: ‎„Deci am avut dreptate.”
‎Donald era calm, ca de obicei.
‎A trecut liniștit prin toată tărășenia.
‎La exterior.
‎Nu știu ce-a fost în sufletul lui.
‎Trebuie să fiu sincer.
‎N-am reușit să pătrund prea adânc ‎în interiorul lui.
‎El nu permite asta.
‎Nu cred că voi fi vreodată liber.
‎Am stat prea mult în închisoare ‎ca să mai fiu.
‎Cred că îmi va lua foarte, foarte mult.
‎Trebuie să rezolv foarte multe lucruri
‎înainte să ignor asta.
‎Și nu vreau să ignor asta, ‎vreau să trec prin tot.
‎Evident, povestea m-a șocat.
‎Când am auzit-o, mi-am spus: ‎„E o nebunie. Ce e asta?”
‎Când ne-am întâlnit cu el,
‎am observat că avea ‎o atitudine depresivă persistentă.
‎Dar am avut senzația ‎că avea încredere în noi
‎fiindcă încercam ‎să-l înțelegem cu adevărat.
‎Evident, noi l-am acceptat exact cum era.
‎Din acel moment, ‎el a încercat să revină la normalitate.
‎Nu ieșise de mult din închisoare.
‎A fost achitat oficial ‎după nouă ani. Reabilitat.
‎S-a întâmplat în fața curții, ‎deci totul e oficial.
‎Doar după asta poți ‎să fii despăgubit de guvern.
‎PÂRÂTUL VA FI DESPĂGUBIT PENTRU DETENȚIE
‎VERDICTUL E ANULAT
‎ȘI PÂRÂTUL E ACHITAT.
‎I S-A DOVEDIT NEVINOVĂȚIA.
‎Era clar că avea să primească bani ‎pentru fiecare zi de închisoare.
‎Dar a zis că suma obținută e o glumă.
‎Evident, nu erau destui bani ‎pentru o nouă viață.
‎Credeam că, atunci când am fost achitat, ‎pe șase decembrie,
‎statul mă va ajuta ‎să revin la viața normală.
‎Dar nu s-a întâmplat asta.
‎Statul spune: ‎„Omul primește 20 de mărci germane pe zi.”
‎S-a dedus casa și masa,
‎iar calculul s-a făcut ‎după numărul de zile.
‎Foarte simplu. Rezultatul este ‎o anumită sumă și se plătește.
‎A fost șocat. ‎S-a gândit că va fi despăgubit
‎și va putea trăi confortabil, ‎dar nu era așa.
‎N-am primit prea mult pentru cei nouă ani. ‎Am fost foarte dezamăgit.
‎ÎNCHISOAREA STRAUBING
‎După ce a ieșit din închisoare, ‎a stat în locuințe temporare.
‎Era un fel de așezământ comun ‎pentru foști prizonieri.
‎A citit mult,
‎ca în închisoare, ‎ceva important pentru el.
‎Cărți despre management... ‎Cărți despre economie reală,
‎poate că se pregătea pentru viitoarea ‎sa carieră după închisoare.
‎Am avut o provocare uriașă în închisoare,
‎anume să mă lupt cu boala mea.
‎Nu uita că am două tumori cerebrale.
‎Apoi m-am îngrășat extrem de tare
‎de la tratamentele puternice ‎cu cortizon și altele.
‎Nu credeam că voi supraviețui închisorii.
‎Tumoarea din capul meu mă omoară.
‎Sunt un pacient cu risc mare.
‎Doctorul a spus ‎că e un miracol că mai trăiesc.
‎Mental, sunt în formă.
‎Crede-mă, mental, sunt în formă.
‎Am vrut să dovedesc că nu eram vinovat.
‎OAMENII SĂPTĂMÂNII
‎Salut! Bună seara!
‎A petrecut opt ani,
‎repet, opt ani, ‎în închisoare în Germania fiind nevinovat.
‎Pare prea fantezist. ‎Crezi că așa ceva nu se poate întâmpla.
‎Un coșmar.
‎Cât de oarbă e justiția noastră?
‎Tragedia a avut loc ‎în Republica Federală Germania,
‎un stat constituțional.
‎O eroare judiciară gravă?
‎Donald Stellwag a stat nevinovat ‎în închisoare.
‎Pentru Donald Stellwag, ‎asta a fost realitatea dură.
‎Viața i s-a schimbat în închisoare, ‎chiar și el.
‎Bun-venit, Donald Stellwag!
‎- Cazul lui Donald Stellwag. ‎- Donald Stellwag.
‎Bună, dle Stellwag!
‎Rtf, Bayerischer Rundfunk, SAT 1,
‎Johannes B. Kerner.
‎Am fost și în emisiunea lui Fliege.
‎Acceptăm că ești nevinovat
‎și vrem să te primim înapoi în societate.
‎Donald Stellwag, bun-venit!
‎Totul e la fel.
‎Până la urmă, devine rutină. ‎Zic: „De ce m-ai invitat iar?”
‎A răspuns: „E evident.
‎Pot să fiu deschis cu tine. ‎Faci audiență bună.”
‎Acum, dacă tu...
‎Eram la emisiunea lui Maischberger.
‎Dacă chiar nu e vinovat...
‎M-am dus cu el o dată, ‎ca să-l supraveghez, să nu greșească.
‎Cum ți-au cerut scuze?
‎N-au făcut asta.
‎Nu e chiar corect.
‎La rejudecare, judecătorul din Ansbach ‎și-a cerut scuze.
‎Și procuroarea. ‎N-a avut nimic de-a face cu tot procesul.
‎Dacă ești nevinovat, ‎trebuie să plătești încarcerarea.
‎Poftim?
‎Când povestește, ‎îi place să creeze o imagine.
‎Prezintă totul în culori vii,
‎înflorește totul pe ici, pe colo.
‎Povestea e mai impresionantă,
‎mai colorată și se vinde mai bine.
‎E un vânzător.
‎La 14 zile după eliberare,
‎am fost eliberat în 2001,
‎adevăratul făptaș a jefuit altă bancă, ‎un Postbank din Nürnberg.
‎A avut ghinion. ‎Tehnologia e mai avansată acum.
‎O plasă de oțel a căzut de sus ‎și l-au prins în fapt.
‎A avut ghinion.
‎Aud asta pentru prima dată. Mișto!
‎Uneori sunt aceleași povești,
‎dar structurate diferit.
‎Puteau fi spuse de două persoane diferite.
‎Nu spun că el știe ce are efect.
‎E ghinionist fiindcă are ‎o poveste interesantă de spus.
‎Și când o spune așa, asta e situația.
‎Un ziarist a scris odată:
‎„El sărbătorește slăbiciunile ‎sistemului juridic bavarez.”
‎N-am exagerat niciodată în emisiunile TV.
‎Mereu am spus adevărul.
‎APROAPE 5 ANI ÎN ÎNCHISOARE NEVINOVAT
‎NEVINOVAT ÎN ÎNCHISOARE ‎CAZURI EXTREME
‎ISTORIE JUDICIARĂ SCRISĂ DUREROS
‎VICTIMA ERORII JUDICIARE LUPTĂ
‎După achitare,
‎ești, ca să zicem așa, un om liber
‎fiindcă chestiunea s-a încheiat ‎pentru tine sau mai e ceva?
‎Da, am deschis proces civil ‎împotriva expertului judiciar.
‎Mereu am crezut că sunt liber, ‎dar nu sunt. Sunt tot captiv.
‎Eram întrebat: ‎„De ce e vinovat dr. Cornelius?”
‎Nu mă simt liber psihologic. ‎Nu mă simt liber mental.
‎Mi-a distrus definitiv sufletul.
‎Reputația lui era importantă pentru el, ‎de asemenea și reabilitarea lui.
‎Lupta lui a fost mereu îndreptată ‎spre expertul judiciar.
‎Ce i s-a întâmplat a fost... ‎A fost inimaginabil.
‎PRIETEN
‎Să vină cineva,
‎ca să spunem pe față, ‎un clovn, un șarlatan,
‎și să spună: ‎„Da, te identific după ureche...”
‎Acum râdem, ‎dar puneți-vă în locul lui Donald.
‎V-ar da lacrimile. N-ați înțelege nimic.
‎M-am îndreptat mereu ‎împotriva expertului judiciar,
‎fiindcă, dacă a greșit în cazul meu,
‎a făcut nenumărate alte greșeli.
‎Mulți oameni au fost închiși pe nedrept,
‎oameni care poate n-aveau reziliența mea.
‎Era al patrulea sau al cincilea ‎raport greșit făcut de expert.
‎Donald Stellwag speră azi ‎că omul care a ajutat la condamnarea lui
‎prin mărturia sa inexactă ‎va fi forțat să plătească daune.
‎L-a dat în judecată pe expertul judiciar ‎și așa a creat un precedent.
‎Înainte să-l dau eu în judecată, niciun ‎judecător sau expert nu fusese condamnat.
‎Vă imaginați așa ceva ‎în sistemul nostru juridic?
‎Niciodată! Am obținut o decizie legendară.
‎Înalta curte din Frankfurt ‎i-a dat dreptate
‎și i-a impus expertului judiciar ‎Cornelius S să plătească daune.
‎Cornelius S va plăti daune ‎de 150.000 de euro
‎pentru suferința cauzată ‎lui Donald Stellwag.
‎Nu credeam că e posibil.
‎Nu are legătură cu banii. ‎Banii sunt irelevanți.
‎E primul caz din Germania
‎în care expertul judiciar ‎a fost tras la răspundere civil
‎în urma unei mărturii eronate.
‎A fost deplin satisfăcător.
‎Mamă ce m-am bucurat!
‎După aceea, Societatea Antropologică, ‎cu profesorul Rösing,
‎au stabilit reguli clare de procedură.
‎Scandalul lui Donald Stellwag a declanșat
‎stabilirea unor standarde, slavă Domnului!
‎Nu l-am mai văzut de atunci, ‎dar mi s-a spus că încă lucrează.
‎Și încă face expertize.
‎În mod uimitor, chiar și la tribunal,
‎unde a dat înainte declarații false.
‎Talk-show-urile au durat ‎de la sfârșitul lui 2001
‎până în 2008.
‎Nu asta voiam să fac.
‎Nu voiam să fiu în acele emisiuni ‎și să-mi spun povestea.
‎- Asta e prima viață a dlui Stellwag. ‎- Exact.
‎Acum să vedem ‎a doua viață a dlui Stellwag!
‎Mi-am zis: ‎„Te poți deplasa, ai pașaport german.
‎Să te pupe-n fund!”
‎Orice era posibil.
‎Probabilitatea ca două evenimente ‎atât de importante
‎să aibă loc într-o viață, ‎e destul de scăzută.
‎Și, de fapt, e o poveste mult mai bună
‎decât cea originală cu jefuirea băncii.
‎Nu m-a surprins că avea iar probleme.
‎Există oameni ‎cărora nu li se întâmplă așa ceva.
‎Iar Donald s-a împiedicat de două ori.
‎Fascinant.
‎Îmi doream o viață diferită, mai bună.
‎Da' de unde!
‎JAFUL 2
‎15 DECEMBRIE 2009 ‎A81 LÂNGĂ LUDWIGSBURG
‎Pentru toți șoferii,
‎iar sunt întârzieri ‎la intersecția Weinsberg.
‎Vă rugăm să conduceți cu grijă!
‎Era dimineața, înainte de zece, poate.
‎Amândoi mergeam pe autostrada A81, ‎lângă Ludwigsburg,
‎când a apărut BMW-ul negru ‎cu girofarul albastru aprins.
‎În spate, un semn: „Urmați-mă!”
‎Ce faci? Crezi că e poliția.
‎Normal că-i urmezi.
‎Chiar mă gândeam că mergeam cam repede.
‎Ne-am oprit sub un pod de pe autostradă.
‎Erau trei polițiști în mașină.
‎Doi au coborât.
‎Iată cum s-au petrecut lucrurile!
‎„Talonul și buletinul, vă rog!”
‎Talonul, vă rog!
‎Și buletinul, vă rog!
‎A avut loc o nebunie.
‎Pe buletinul unui pasager scria ‎că a fost polițist.
‎Pentru o clipă, mi-am zis: ‎„Futu-i! Dacă observă ceva?”
‎Așa că am continuat. „Coborâți!”
‎În acel moment, am remarcat ceva la BMW.
‎Un cod de bare pe suportul numărului.
‎Era o mașină închiriată.
‎- Poliția. ‎- Inspectori fiscali?
‎„Sunteți arestați ‎pentru evaziune fiscală.”
‎N-au opus rezistență.
‎A fost foarte simplu. ‎I-am încătușat și gata.
‎„Furgoneta e confiscată.”
‎Cei doi erau pe bancheta din spate.
‎Unul ne-a privit și a zis:
‎„Sunt ceva turci în poliție!”
‎Ne-au abandonat în pădure. ‎Atunci mi-am zis: „Asta e.”
‎Avem aur de peste un milion și jumătate ‎de euro în dubă.
‎Merită să omori pe cineva pentru asta.
‎DONALD ACASĂ ‎DONALD MOBIL
‎Asemenea jafuri spectaculoase-s rare, ‎spune poliția.
‎Aur și bijuterii ‎în valoare de 1,8 milioane.
‎Nouăzeci de kilograme de aur ‎de la o bijuterie din Nürnberg
‎trimise spre a fi topite în Pforzheim.
‎Bunurile nu erau asigurate.
‎Povestea în sine e o nebunie.
‎JURNALIST
‎Nu pot spune altfel.
‎Cinci oameni deghizați ‎în polițiști și inspectorii fiscali
‎au atacat ‎un transport de aur pe autostradă.
‎Cred că s-au dat inspectori fiscali.
‎O razie majoră în Brüser Berg.
‎Un tânăr de 24 de ani a fost arestat ‎în zona Köln-Bonn.
‎Se spune că este ‎unul dintre creierele jafului.
‎Dar încă patru bărbați sunt în libertate, ‎inclusiv rapperul Xatar.
‎Un rapper gangster adevărat?
‎Era un grup de prieteni, ‎de tineri din cercul lui Xatar.
‎Numele era cunoscut deja ‎pe scena hip-hop, gangster rap.
‎Deja era celebru în Bonn, ‎dar nu în toată Germania.
‎Îi place să se dea drept infractor, ‎drept vedetă de ghetou.
‎Xatar înseamnă „pericol” ‎în kurdă, arabă și alte limbi.
‎Clipurile de pe internet erau ‎platforma de bază a lui Xatar.
‎Ani întregi și-a construit ‎imaginea de gangster dur.
‎Atrăgătoarea Alexandra Mendes ‎a renunțat la procesul
‎împotriva unui rapper german numit Xatar, ‎care se pare că a lovit-o în față
‎după ce s-a îmbătat ‎la o petrecere la vila Playboy.
‎La o petrecere din Statele Unite, ‎i-a spart nasul unui model‎,
‎și cauțiunea e de 50.000 de dolari.
‎Muzica și viața de gangster ‎s-au contopit cu timpul.
‎Unii l-ar fi crezut capabil ‎de afaceri ilegale,
‎dar să fure un milion de dolari?
‎Xatar și complicii lui ‎au evadat spectaculos.
‎Mai întâi, ‎au fugit la Moscova prin Abu Dhabi.
‎Au fost arestați în Irak ‎în februarie 2010.
‎Xatar are acum ocazia ‎să înfrunte legea din Germania,
‎căci a fost prins, iar săptămâna asta ‎e judecat în Stuttgart.
‎Am fost mult timp reporter la tribunal ‎pentru ‎Stuttgarter Zeitung‎ ,
‎iar la vremea aceea am urmărit îndeaproape ‎procesul jafului de aur.
‎Uneori, aveai impresia
‎că nu luai parte la un proces, ‎ci la o piesă de teatru.
‎Nu credeam că poate fi adevărat.
‎Xatar a fost forța din spatele jafului.
‎El l-a organizat. A recrutat oamenii.
‎A primit un pont, ‎așa că știau când pleacă duba
‎și unde se duce.
‎Atunci au pornit.
‎Xatar avea probleme financiare,
‎de aceea a fost deschis la ideea ‎de a jefui duba care transporta aur.
‎Rânjeau când au intrat ‎în sala de judecată.
‎S-au bucurat să vadă ‎cunoștințe sau rude în public.
‎Taci! Vorbesc cu el, nu cu tine!
‎Avocații țipau unul la altul, ‎se insultau și se acuzau.
‎Îmi amintesc mai ales de Malte Höch.
‎E o persoană ‎care dă culoare unui asemenea proces.
‎Era un avocat ‎de televiziune cunoscut pe atunci.
‎Procurorul are dreptate. ‎Clientul meu trebuie achitat. E evident.
‎Avea o freză aparte ‎și un comportament foarte interesant.
‎S-a certat agresiv cu avocații ‎care abordau o altă strategie.
‎Nu și-au susținut cazul.
‎Pentru ei, ‎procesul a fost o distragere a atenției
‎de la viața de zi cu zi în arest.
‎Pe măsură ce procesul a avansat, ‎au început să vorbească.
‎Întrebarea era cum e posibil așa ceva.
‎Aveam un dealer de aur în Nürnberg.
‎Aveam un jaf în Ludwigsburg.
‎Și mai era Bonn, ‎la câteva sute de kilometri în nord.
‎Și trebuia să facem legătura între ele.
‎De data asta sunt de acord cu dvs.
‎Fiindcă mai e cineva implicat.
‎Xatar a spus că pontul a venit ‎de la Donald Stellwag.
‎Următoarea poveste.
‎Era de necrezut.
‎VICTIMA UNEI ERORI JUDICIARE ‎ÎNAPOI ÎN BOXĂ
‎A PUS LA CALE FURTUL AURULUI ‎ÎN LUDWIGSBURG?
‎Bun, aveam ‎un fel de avocat de televiziune.
‎Îl aveam pe Xatar. ‎Și acum îl aveam și pe Donald Stellwag.
‎Nu părea plauzibil.
‎E o poveste bine ticluită.
‎Și Donald se presupune că a fost creierul? ‎N-am crezut niciodată.
‎Nu-mi dau seama cum. ‎Cum să facă Donald asta?
‎Întrebarea evidentă era unde e aurul.
‎Mulți oameni din sală, ‎mulți observatori, inclusiv eu,
‎așteptam și speram ‎că Stellwag va apărea la proces.
‎Avea loc un proces,
‎și exista o figură întunecată în fundal ‎pe care o aștepta toată lumea.
‎Stellwag știa cum s-a desfășurat totul ‎și cum s-a terminat.
‎Dar nu a apărut.
‎N-am fugit niciodată. ‎Sigur că avocatul meu știa unde sunt.
‎Aveam doar un număr de telefon. ‎Nu știam unde e.
‎Eu zac aici. Mi-e greu să mă mișc.
‎Nu pot merge la baie, ‎pentru că picioarele nu mă susțin.
‎Cealaltă parte. Pune-o invers!
‎Altfel, n-aș da interviul întins.
‎Da, e în regulă.
‎Nu mă temeam de acea confruntare
‎pentru că s-ar fi aflat ‎că n-aveam cum să fiu făptașul.
‎Pontul a venit de la Donald Stellwag.
‎Toți din Stuttgart au mărturisit ‎că eu eram șeful.
‎Crezi că aș putea deveni ‎șeful unei bande de kurzi?
‎Trebuie să fie clar pentru toți ‎că sunt nebuni.
‎Erai nevinovat?
‎Nevinovat? În furtul aurului? Evident.
‎Fără nicio îndoială.
‎Nu aș fi fost atât de nebun,
‎la câți bani aveam, ‎să fac o asemenea tâmpenie.
‎Ce motiv să fi avut?
‎N-am nicio legătură cu asta.
‎Se poate adapta la orice situație. ‎E fascinant.
‎În 2001, am început imediat ‎să-mi refac viața.
‎Și am știut să mă promovez, crede-mă.
‎Slavă Domnului ‎că am studiat marketingul în închisoare!
‎Victima unei erori judiciare, una unică.
‎Libertatea despre care vorbește ‎Donald Stellwag costă 10.000 de mărci.
‎E suma pentru care și-a vândut povestea ‎unui post TV
‎și le dă interviuri doar lor.
‎Dacă ți-aș spune cât am câștigat ‎din media, nu m-ai crede.
‎O groază de bani.
‎- Donald Stellwag. ‎- Donald Stellwag.
‎Donald Stellwag.
‎Donald Stellwag, bun-venit!
‎Crezi că cei 500 sau 1.000 de euro ‎pe care i-am luat pentru fiecare apariție
‎au fost singurul câștig?
‎Nu.
‎Câștigurile mele veneau din publicitatea ‎pentru o fabrică de bere.
‎Bun-venit, Donald Stellwag!
‎BERE WOLFSHÖHER
‎„Vrei să faci reclamă
‎la show-ul lui Johannes B. Kerner, ‎la ora 22:00? Super show."
‎„Da. Cu cât mă plătești?”
‎„Mulți bani.”
‎Aveam tricouri mari ‎cu sigla fabricii de bere.
‎A doua sau a treia oară, ‎Kerner a încercat să mă fraierească.
‎Zice: „Dle Stellwag, ‎iar porți tricou publicitar?
‎E o problemă delicată la ZDF.
‎Îți facem un tricou nou fără nimic pe el.”
‎Am spus: „Păcat!”
‎Dar, desigur, aveam o șapcă de baseball ‎cu numele fabricii de bere.
‎Zice: „Ești mare șmecher.”
‎Nu avea nevoie de ei.
‎A primit despăgubiri de la expert.
‎Nu se punea problema ‎că nu are din ce să trăiască.
‎Ce ai făcut cu banii?
‎Ce am făcut cu banii? ‎I-am investit în diferite afaceri.
‎Astea sunt noile modele. ‎Negrul arată grozav.
‎A început cu camioane publicitare ‎pentru fabrici de bere.
‎Sunt un vânzător excelent.
‎Apoi am mers în Hesse și m-am apucat ‎de afaceri cu ceasuri de colecție.
‎Mi-a dat două ceasuri odată.
‎Încă le am.
‎Uite!
‎Frumoasă piesă!
‎Din păcate, ‎e stricat și nu-mi permit reparațiile.
‎Costă între 300 și 400 de euro.
‎Apoi m-am mutat înapoi la Lauf
‎și am deschis magazinul de antichități ‎Oaza cu Aur.
‎Cu ceasuri și antichități în Lauf.
‎OAZA CU AUR
‎Conturile erau pline. ‎Aveam mulți bani în magazin.
‎COMPETENT, SERIOS, RAPID, RECOMANDAT
‎În Lauf, trăiam în lux.
‎În lux.
‎Eram Donald Stellwag.
‎Eram director de vânzări. ‎Eram director de marketing.
‎Lucram cu aur și cu diamante.
‎Știam unde se pot vinde.
‎Profitul era bunicel. ‎Iar Frank avea relațiile.
‎Deși nu aveam nimic de-a face cu aurul, ‎eram în Ghana și eram de încredere.
‎Așa ne-am cunoscut.
‎SURSA: FRANK VOGEL
‎Stellwag nu e prost. Auzise de Ghana.
‎Știa că, pe atunci, Ghana era ‎al doilea mare producător de aur.
‎Nu știu dacă mai e.
‎Toată lumea crede că aurul e ieftin acolo.
‎L-am cunoscut pe Frank în Ghana,
‎când mi-a oferit diamante.
‎Ai fost în Ghana?
‎Frank a fost. Eu eram la Oaza cu Aur.
‎I-am cumpărat aur. ‎I-am cumpărat și câteva diamante.
‎Apoi ne-am gândit să deschidem o mină.
‎Și asta am făcut.
‎Sunt poze grozave cu noi online ‎de la deschiderea minei.
‎Cu un excavator, tot tacâmul.
‎La cum merg lucrurile în Ghana, ‎trebuie să mituiești câțiva oameni
‎ca să meargă treaba.
‎Lucrurile nu s-au mișcat pe placul lui.
‎Suntem experți în diamante brute.
‎„Nu putem aștepta atât. ‎Avem excavatorul acolo.”
‎I-am spus: ‎„Nu face asta! Se duce totul de râpă.”
‎Nu m-a ascultat.
‎Pot conta pe el 100%.
‎Apoi mi-a spus: ‎„Sunt banii mei. Fă ce-ți spun eu!”
‎Și asta am făcut. Așa am ajuns în impas.
‎Cumpărarea aurului și topirea acestuia ‎sunt idei tipice lui Donald Stellwag.
‎E o persoană comunicativă.
‎Nu stă lipit de telefon toată ziua, ‎dar vorbește mult
‎și cunoaște mulți oameni.
‎Sigur că intri în cercurile astea.
‎În timpul procesului furtului de aur, ‎a devenit clar că pârâții,
‎făptașii, erau în contact permanent ‎cu Stellwag.
‎DONALD ACASĂ ‎DONALD MOBIL
‎8 DECEMBRIE 2009 ‎CU O SĂPTĂMÂNĂ ÎNAINTE DE JAF
‎Xatar și Stellwag s-au cunoscut ‎cu o săptămână înainte de jaf,
‎în orașul în care locuia Stellwag.
‎Și s-a dovedit ‎că, în timpul acestei întâlniri,
‎s-au uitat pe site-ul ‎unui vânzător de aur din Nürnberg.
‎S-au uitat pe site-ul lui.
‎Hanauer e unul dintre cei mai mari ‎cumpărători de aur din Germania.
‎Îi cunosc pe Xatar și pe kurzi.
‎Sunt clienții mei. ‎Da, au cumpărat ceasuri de la mine.
‎Aș spune că el atrage astfel de situații.
‎A făcut multe afaceri cu mulți oameni.
‎Mai ales în domeniul aurului.
‎Nu mă miră că știe pe cineva
‎care a fost jefuit ‎de un cunoscut de ai lui.
‎E posibil să-i fi spus lui Xatar: ‎„Poți cumpăra multe ceasuri de la el.”
‎De aceea... Aș minți dacă n-aș spune asta.
‎Dar nu i-ai zis când avea loc transportul?
‎Nu știam. De unde să fi știut asta?
‎Aflai asta ‎dacă-l urmăreai săptămâni întregi.
‎Au venit la mine și m-au interogat.
‎Și atunci am știut cine a furat aurul.
‎Dar n-am vorbit cu poliția.
‎De ce vorbesc despre asta acum? ‎Au fost condamnați și închiși.
‎Toți pârâții știau ‎că vinovăția lor era clară.
‎„Nu scăpăm.” Și au făcut o înțelegere.
‎SENTINȚĂ
‎Cel mult opt ani dacă mărturisesc.
‎Era clar că asta va fi sentința.
‎Procesul s-a încheiat cu un verdict, ‎ca orice proces.
‎Xatar a fost închis.
‎Donald Stellwag n-a fost închis.
‎A negat orice implicare.
‎Au căutat obiecte de valoare.
‎Și n-au găsit nimic.
‎Deci, te întreb, eram nevoit să comit ‎un astfel de jaf? E ridicol.
‎Furtul aurului are un singur motiv.
‎Pentru ca rapperii să se dea mari.
‎Dacă ești rapper gangster, ești respectat.
‎E gangster rap.
‎Deci, pentru propria ‎reputație și credibilitate,
‎dacă furi aur nu e neapărat ceva rău.
‎E o poveste adevărată despre gangsteri, ‎ca să zic așa.
‎Rus, eu sunt un nenorocit, da?
‎Fac orice, omule.
‎Casa lui de discuri ‎e Goldmann Entertainment.
‎Apare în clipuri îmbrăcat complet în aur.
‎Există și un film de succes.
‎Dacă vrei să ajungi în vârf, ‎nu există nicio scurtătură.
‎Sau poate că există. Dar dacă o folosești, ‎vei plăti un preț uriaș.
‎Despre cât aur vorbim?
‎- Unde e aurul? ‎- Nimeni nu știe.
‎Se numește ‎Rheingold ‎și prezintă povestea vieții lui.
‎A știut să profite de furtul aurului.
‎E o parte esențială a carierei sale.
‎Și acum, la 34 de ani, ‎a scris chiar și o autobiografie.
‎E povestea unui erou infractor.
‎Iat-o! ‎Xatar, totul sau nimic.
‎Ce pot spune despre carte? ‎Va deveni celebră.
‎Cum ți-a venit ideea să scrii o carte?
‎Am fost închis. ‎Am avut timp și mașină de scris.
‎„Îi spuneam Uriașul.
‎Uriașul era o figură.
‎Când vorbea, nu prea vorbea. Gâfâia.
‎Avea cancer și era aproape orb.
‎Deși Uriașul era o epavă...
‎era și un gangster înrăit.”
‎Călătoria mea prin viață ‎a fost prestabilită.
‎N-am avut o copilărie normală.
‎Majoritatea spuneau că e un escroc.
‎Alții spuneau că e mafiot adevărat,
‎pentru că a făcut niște lucruri ‎care nu prea erau în regulă.
‎E viclean?
‎În mine era un tip rău.
‎Înăuntrul acestei oi ‎care provenea dintr-un sat
‎era un lup rău.
‎M-au transformat în lup.
‎Habar n-aveam cum e să trăiești.
‎BUN-VENIT
‎Nu știam ce e dragostea.
‎Îl știu doar cu numele „Donald”,
‎din reportajul de la televizor ‎despre jaful pe care nu l-a comis.
‎Înainte, în Fuchsstadt, ‎îl știam ca „Harald”.
‎Bunica lui îi spunea Harald, ‎iar noi îi spuneam la fel.
‎BUNICA LUI DONALD STELLWAG
‎DONALD STELLWAG CU BUNICA LUI
‎A crescut în sărăcie.
‎Nu era prea înstărit.
‎Avea doar cât să trăiască, nimic mai mult.
‎În anii '60, ‎Fuchsstadt era un sat de fermieri.
‎Populația era încă sub 500, cred.
‎Și în sat, ‎toată lumea cunoștea pe toată lumea.
‎M-am născut din flori,
‎și, pe lângă asta, eram copilul ‎unui soldat american ocupant.
‎Mă considerau bastardul yankeu.
‎Am crescut cu americanii.
‎Unii i-au considerat eliberatori, ‎alții, ocupanți.
‎Dacă o fată se înhăita cu un american,
‎nu era un lucru bun.
‎O numeau „curva yankeilor”.
‎MAMA LUI DONALD STELLWAG
‎Fiindcă mama și tata au murit ‎când erau foarte tineri,
‎eu am crescut cu bunicii din partea mamei.
‎În afară de ei, ‎nu aveam legături cu nimeni din sat.
‎Fiind un copil american, ‎eram considerat un paria.
‎Aveau club de fotbal, o asociație ‎de tineret și un club muzical.
‎Tot ce are un sat bavarez obișnuit.
‎Nu aveam voie să mă alătur.
‎E o poză cu el, cu echipa de fotbal.
‎E portarul, e în mijlocul fotografiei.
‎Era destul de bine integrat ‎în viața satului.
‎Harald e cu un an mai mic decât mine.
‎În școala primară, am petrecut ‎trei ani împreună în aceeași cameră.
‎Eram jucători de cărți pasionați. ‎Ne întâlneam regulat.
‎În weekend, era acolo în fiecare zi.
‎Când a venit la pub, ‎purta un costum cu dungi
‎și se dădea important.
‎„Nu sunt nemernicul ‎care credeți voi că sunt.”
‎Doar ca să le arate oamenilor ‎că, chiar și un bastard yankeu
‎poate să se realizeze.
‎Fuchsstadt era prea mic pentru el.
‎Voiam să văd ceva nou.
‎Așa că am plecat în lume.
‎În Frankfurt găseai orice.
‎Totul mă atrăgea.
‎Dar Frankfurt avea ‎și ale oportunități de a face bani.
‎Se întâmplau multe.
‎Voiam doar să mă bucur de viață.
‎Era distractiv.
‎Am făcut bani buni.
‎Doar libertate. Nimic altceva.
‎Îți spun, dacă ești bogat ‎și nu ești prost în Germania...
‎poți fi și mai bogat.
‎Nu se poate altfel.
‎Ar trebui să fii idiot.
‎Sau te îmbolnăvești.
‎Sau te îmbolnăvești, da.
‎M-am trezit și am simțit o presiune.
‎Nu știam ce se întâmplă.
‎Așa că am ieșit pe balcon.
‎„Nu mai văd.”
‎„Orb!”
‎Am făcut radiografii.
‎Ai o tumoare pe creier. ‎Trebuie să te operăm.
‎Mi s-a spus: ‎„Nu vei mai avea o viață normală.”
‎Cred că aveam 25 de ani atunci.
‎Nu mai aveam libido.
‎N-am mai avut ocazia ‎să trăiesc ca un bărbat.
‎Când devii brusc un asemenea monstru,
‎nu-ți mai pasă de nimic.
‎Am pierdut totul rapid ‎fiindcă am devenit narcoman.
‎Da, serios.
‎Foarte rău. Eram dependent de heroină.
‎Nu trebuia să trăiesc mult.
‎De asta m-am jucat cu focul.
‎Erau și infractori în Frankfurt.
‎Știam tot.
‎De unde să cumpăr LSD, ‎de unde să cumpăr arme, totul.
‎M-am băgat în diverse.
‎Am cumpărat droguri en-gros ‎și le-am vândut dealerilor stradali.
‎Am făcut mulți bani.
‎Aveam și tripouri ilegale.
‎Acolo veneau cartoforii.
‎Luau împrumuturi de la noi ‎cu dobânzi enorme.
‎Apoi am făcut și alte escrocherii ‎și am furat chestii.
‎Am avut probleme cu legea.
‎Nu avea un trecut curat. Avea cazier.
‎FURT, FRAUDĂ, ȘANTAJ
‎FRAUDĂ, TRAFIC DE DROGURI
‎12 ACUZAȚII DE FRAUDĂ
‎DELAPIDARE
‎Ridicol. Apoi a dat norocul peste mine.
‎În noiembrie '89, a căzut Zidul.
‎În decembrie, ‎eram deja în landurile din est.
‎Dispar granițele făcând loc ‎frumoasei lumi a consumerismului.
‎Sincer să fiu, ‎est-germanii au fost păcăliți.
‎Păcăliți complet.
‎Și de tine?
‎Evident.
‎„Drücker”‎ se numesc ‎vânzătorii agresivi de reviste
‎care merg din ușă în ușă și fac bani ‎exploatând naivitatea oamenilor.
‎Mă cheamă Guloff.
‎Mi-am dat seama ‎că afacerea ‎Drücker‎ era uriașă.
‎Metodele lor nu sunt mereu ‎cele mai subtile.
‎Spun povești lacrimogene ‎ca să stârnească milă.
‎Folosindu-se de milă, strâng semnături
‎pentru abonamente pe termen lung ‎la reviste.
‎Poate că nu era o chestiune etică, ‎dar, pentru editori, eram cel mai tare.
‎Oficial, eram om de serviciu.
‎Dar, neoficial, eram șeful ‎Drücker.
‎Am câștigat enorm de mulți bani.
‎O sumă enormă.
‎De nu m-ar fi închis, Doamne!
‎Acum ai sta în fața unui mogul. ‎Sincer. Am făcut o mulțime de bani.
‎Dar, din păcate, totul s-a sfârșit.
‎În decembrie 1991, acest bărbat a jefuit ‎o filială Sparkasse din Nürnberg...
‎Scafa nu ajunge în zona ‎țesutului conjunctiv al lobului urechii...
‎Nu l-am văzut ca pe un caz ‎cu un om nevinovat condamnat.
‎Au existat ‎o serie de factori împotriva lui.
‎Drücker‎-ul este o entitate
‎care, dacă putem spune, ‎are un comportament dur.
‎Desigur, șeful unei bande‎ Drücker, ‎mai ales, este o persoană
‎nu tocmai sensibilă,
‎pentru că nu și-ar putea ‎desfășura afacerea.
‎In dubio pro reo‎ nu există.
‎Statul nu mai trebuie să demonstreze ‎că tu ai fost făptașul.
‎Tu trebuie să dovedești că nu ai fost.
‎Titlul „Procesul jafului bancar”
‎e greșit dacă sugerează ‎că nu mai era și altceva, desigur.
‎Jaful n-a fost singura acuzație ‎adusă lui Donald Stellwag.
‎Mai era o infracțiune ‎asupra patrimoniului.
‎ACUZAȚIE DE DELAPIDARE
‎Jefuirea băncii a reprezentat ‎90% din proces.
‎Mai era un aspect trivial...
‎Se pare că a pierdut niște bani undeva.
‎Sau i-a luat și nu i-a dat mai departe. ‎Atât știu.
‎ROPRIETAR PENSIUNE
‎230.000 DE MĂRCI GERMANE
‎Ar fi greșit să considerăm ‎că a doua acuzație a fost una minoră.
‎Dacă îmi amintesc bine, era ceva
‎cu o persoană care-și pierdea averea.
‎Aș spune că a doua acuzație ‎l-a pus într-o poziție mult mai proastă,
‎fiindcă e clar că e dispus să comită ‎infracțiuni grave pentru a face bani.
‎Chiar mulți bani.
‎Îmi amintesc că avea ‎și condamnări anterioare.
‎Nu eram un înger. Aveam cazier.
‎Dar, fiind un escroc cu un cod de onoare,
‎credeam că nu ești condamnat ‎pentru ceva ce n-ai făcut.
‎IMPRESIA LIPSEI DE CREDIBILITATE ‎A MARTORILOR APĂRĂRII
‎Martorii apărării erau ‎din domeniul presei,
‎oameni care promovau reviste ‎pentru Donald.
‎Curtea privește cu suspiciune ‎asemenea martori,
‎pentru că, în primul rând, ‎sunt de partea pârâtului,
‎apoi, trecutul acestor oameni ‎nu e niciodată perfect curat.
‎Desigur, asta a sugerat
‎că a existat o înțelegere, ‎cum se mai întâmplă.
‎Curtea a fost de părere că, în acest caz,
‎câțiva prieteni, să spunem așa, ‎i-au oferit un alibi unui infractor.
‎Pârâtul e vinovat.
‎Desigur, e mai bine să prezinți ‎o persoană nevinovată și să spui:
‎„Uitați, sistemul de justiție ‎a greșit din nou”,
‎în loc să menționezi faptul ‎că fusese vinovat în trecut.
‎Așa, oamenii pot spune: ‎„Nu a afectat o persoană nevinovată.”
‎Cred că această legendă ‎a omului nevinovat,
‎condamnat cu un cazier curat,
‎a apărut în primul rând ‎pentru că asta e singurul mod,
‎în care, într-o oarecare măsură, ‎poți vinde povestea presei.
‎De multe ori nu atragi audiență.
‎Trebuie să abordezi totul ‎în manieră absolută, alb-negru.
‎Iată victima unei erori judiciare
‎care ne va spune ‎cum se poate ajunge la asta.
‎Uneori trebuie să prezinți în alb și negru ‎ca să transmiți un mesaj.
‎Dacă vrei cu-adevărat să-i spui povestea,
‎n-are niciun sens să-i amintești trecutul ‎de cap al bandei ‎Drücker.
‎Pentru că asta creează o impresie greșită.
‎Și noi ne-am dat seama. Am avut ‎aceeași dilemă în timpul filmărilor.
‎Am decis că nu ar funcționa.
‎Pentru că nu e chiar ‎cea mai atrăgătoare persoană.
‎Și nimeni nu l-ar considera ‎victima unei erori judiciare.
‎Ceea ce este.
‎A mai adăugat niște lucruri ‎pe care nu mi le-am amintit,
‎și am spus: „Despre ce vorbește Donald?
‎Poate că nu s-a întâmplat așa.”
‎A prins un anumit avânt, ‎trebuie să recunoaștem.
‎Uneori am senzația ‎că se dă un fel de luptă în el.
‎Bine contra rău.
‎Cred că uneori aranjează poveștile
‎astfel încât să dea el bine.
‎Chiar cred asta.
‎Cu el, indiferent ce ți-ar spune, ‎e greu să-ți dai seama
‎dacă spune adevărul sau nu.
‎De aceea nici nu mai verific ‎majoritatea lucrurilor.
‎Pentru că e așa de când îl știu.
‎- N-are rost. ‎- Fiindcă e mincinos?
‎Un om normal ar spune: ‎„Da, e un mincinos.”
‎n lăudăros. Un impostor.
‎Un șmecher ‎Drücker.
‎În izolare. Fără radio și televizor.
‎E un iad.
‎Eram încarcerat și a trebuit să merg ‎la închisoarea Straubingen,
‎la secția de bolnavi.
‎Și Donald Stellwag era acolo.
‎Nu vorbea nimeni cu mine!
‎Ești izolat de toți, de toți deținuții.
‎Fiindcă nu ai mărturisit?
‎Fiindcă n-am mărturisit. ‎„Nu am făcut-o. Fă-mi ce vrei!”
‎Deci asta au făcut.
‎Nu era izolare în sensul de carceră. ‎Era doar în secția de bolnavi.
‎Fiindcă el chiar era bolnav.
‎Dar nu era izolat ‎pentru că nu a recunoscut infracțiunea?
‎Nu.
‎Desigur, se încearcă prevenirea ‎formării de clici în închisoare.
‎Donald e un tip ‎care-i poate influența pe ceilalți.
‎Când stai 24 de ore pe zi în celulă,
‎normal că începi să vorbești cu celălalt.
‎Da, eram pe aceeași lungime de undă.
‎Ne-am înțeles bine și am devenit prieteni.
‎Falk Simang a avut o poveste grozavă. ‎Aproape la fel de grozavă ca a mea.
‎Bună seara!
‎În studio cu noi e cu Falk Simang.
‎Reparator de acoperișuri ‎și zidar din Dresda.
‎Și-a făcut stagiul militar ‎în armata est-germană.
‎E mercenar de un an.
‎Până vineri, ‎lupta din casă în casă în Mostar.
‎E o poveste lungă.
‎Am fost închis pentru „crimă”.
‎În războiul din Iugoslavia.
‎CAZUL NUMĂRUL XY NEELUCIDAT
‎Nu se luptă doar sârbii, ‎croații și musulmanii.
‎Sunt și mercenari străini ‎care luptă pe toate fronturile.
‎Și germani.
‎Mulți inamici n-au apreciat asta.
‎Așa că, desigur, am fost hărțuit
‎din toate părțile.
‎De aceea m-au băgat în secția de bolnavi.
‎Falk Simang mi-a dat o poreclă.
‎Big Mäck chiar era... Ei bine, cred...
‎Câțiva oameni se vor gândi la el, da.
‎Big Mäck era o legendă în Straubingen.
‎Nu vor mai avea pe nimeni ca el.
‎Am înființat anumite structuri ‎în închisoare.
‎Falk Simang avea pregătire militară.
‎Știa exact cum să recruteze oameni,
‎ce trebuia să facă și altele.
‎A fost uimitor.
‎Mereu se strângeau în fața ușii ‎de la secția de bolnavi.
‎Acela a fost mereu punctul de contact.
‎Își strecurau bilețele pe sub ușă.
‎MINISTERUL DE JUSTIȚIE
‎Făceau schimb de bani.
‎Orice era nevoie.
‎Apoi au trebuit să se asigure ‎că erau mutați în secția de bolnavi
‎sau că marfa ajungea acolo.
‎Prin spălători sau alții.
‎Da?
‎Are noimă. E credibil. Te cred pe cuvânt.
‎Exact asta ar fi trebuit ‎să prevină această „izolare”.
‎Au spus că trebuie să fiu izolat
‎ca să stau separat de alți deținuți.
‎Asta înseamnă că n-ai vorbit cu nimeni ‎timp de șase ani?
‎Nu, n-am putut.
‎Ar trebui să spun ‎că am trăit în lux la închisoare?
‎E treaba cuiva?
‎Era ca în ‎Băieți buni.
‎Când te gândești la închisoare, ‎îți imaginezi
‎toate filmele alea vechi ‎cu tipi după gratii.
‎Dar nu era așa pentru mafioți.
‎N-a fost așa rău, dar mi-era dor de Jimmy.
‎El era închis în Atlanta.
‎În secția de bolnavi era ‎și o bucătărie mică.
‎Mereu găteam pentru noi acolo.
‎Spaghete. Aveam și carne de șnițel.
‎Aveam de toate.
‎Eram ca peștele în apă. ‎Într-o grămadă de apă.
‎Big Mäck era cel mai șmecher.
‎Putea face orice.
‎Credeți-mă!
‎Nu ne lipsea nimic. ‎Dacă exista, făceam rost.
‎Dacă DeVito nu acționează rapid, ‎lucrurile vor stagna.
‎Avea capacitatea de persuasiune.
‎Îi atrage pe oameni de partea lui ‎și fac ce vrea el.
‎Și e musai să facă asta, ‎fiindcă este cam imobil.
‎Alții trebuie să alerge.
‎Femei se găsesc din belșug.
‎Dar prietenii adevărați
‎sunt foarte greu de găsit.
‎Donald a fost o descoperire norocoasă.
‎Nevinovat închis...
‎M-am uitat și la fiecare emisiune ‎la care apărea.
‎A fost minunat.
‎Acum își folosește noua libertate
‎ca să se roage într-o capelă ‎de lângă casa lui din Nürnberg.
‎Vorbea doar despre cum e nevinovat.
‎Apoi despre furtul de aur sau ce era aia.
‎Dacă chiar a făcut-o, ar fi bine.
‎Avea tot dreptul.
‎Cineva a fost închis pe nedrept mult timp.
‎A fost total greșit.
‎Ar putea fi un motiv să spună: ‎„Am fost închis mult timp.
‎Acum măcar pot face niște nelegiuiri.”
‎Îi clocotea sângele în vene de furie ‎și se gândea că i se datorează ceva.
‎Îmi dau seama ce simțea.
‎Nu știu ce aș fi făcut
‎dacă aș fi fost închis ‎pe nedrept nouă ani.
‎Cu siguranță nu i se datora nimic.
‎E cumplit ce i s-a întâmplat.
‎Dar nu poți să echilibrezi balanța
‎spunând: „Acum pot să fac ceva rău.”
‎I se datorează ceva, ‎dar este o gândire greșită.
‎E victima unei erori judiciare. ‎Sfârșit. Punct.
‎În cazul ăsta, oricum.
‎„Deși Uriașul era o epavă, ‎era și un gangster înrăit.”
‎OAZA CU AUR
‎„Era șeful unei bande ‎Drücker.
‎Obliga tineri ‎să vândă abonamente la reviste.”
‎ANTICHITĂȚI ȘI BIJUTERII
‎„Uriașul făcea afaceri ‎cu bijuterii acum. Oficial.
‎Dar voia să-mi vândă altceva.
‎Informații.”
‎De unde să știu asta?
‎Aflai asta ‎dacă-l urmăreai săptămâni întregi.
‎Stellwag îi câștigase încrederea
‎unuia dintre angajații ‎acestui negustor de aur din Nürnberg
‎și îi pusese întrebări
‎despre companie luni la rând.
‎Se pare că tipul a răspuns relativ naiv.
‎Așa că Stellwag a aflat că exista ‎o dubă, nu prea bine păzită,
‎iar, în cele din urmă, ‎și-a spus că ar trebui s-o facă.
‎FAPTE
‎DONALD STELLWAG A SUGERAT SĂ ATRAGĂ ‎ÎN CAPCANĂ UN TRANSPORT DE AUR
‎Curtea a stabilit că dl Stellwag ‎a fost implicat în planificarea jafului
‎și că a dat pontul.
‎Acum nu mai putea spune povestea ‎cu eroarea judiciară.
‎Nu există probe care să contrazică asta.
‎Și nu s-a apărat niciodată. ‎La urma urmei, nu trebuia.
‎A existat un mandat de arestare. ‎Voiau să-l închidă.
‎N-am făcut nimic ‎ca să-i dovedim nevinovăția.
‎Nu era necesar, pentru că tot ce conta
‎era că omul nu putea fi judecat, ‎nu putea fi acuzat.
‎În cazul aurului, ‎strategia era sănătatea lui, atât.
‎Neder a spus: ‎„Vreau să aranjez o audiere de reevaluare,
‎să văd dacă e apt pentru închisoare.”
‎Stai să-ți spun povestea!
‎Era un director medical
‎care era legist ‎la tribunalul din Nürnberg.
‎Șeful de la patologie din Nürnberg, ‎era tare.
‎A venit și a deschis dosarul.
‎Jur pe ce-am mai scump,
‎se uita când la mine, când la dosar.
‎Se uită iar la mine și zice: ‎„Nu pot să cred!”
‎Tu ești Donald Stellwag?”
‎„Da.”
‎„Ce ți-au făcut instanța și țara mea
‎nu poate fi reparat.”
‎„Inapt pentru închisoare.”
‎INAPT PENTRU ÎNCHISOARE
‎Mai târziu, când am stat de vorbă, ‎Neder mi-a spus: „Sunt avocat.
‎Am studiat Dreptul.
‎În cercurile juridice, ‎numim asta «carte blanche».
‎Așa ceva nu există în Germania.
‎Inapt pentru închisoare? ‎Poate să fii mort.”
‎„Inapt pentru închisoare.”
‎Nu ai voie s-o spui. ‎Sistemului de justiție nu-i place să audă.
‎E din cauza stării sale de sănătate,
‎dar, de fapt, e carte blanche.
‎Asta e, trebuie să spunem.
‎Nu face nimic rău, ‎dar, teoretic, ar putea...
‎să facă orice ar vrea.
‎Desigur, e de înțeles că oamenii ‎care au fost prinși și judecați
‎și au o sentință lungă,
‎încearcă să dea o parte din vină ‎pe altcineva
‎care oricum nu poate fi judecat ‎fiindcă e inapt pentru închisoare.
‎Poate fi o strategie de apărare.
‎„Cu privire la locul unde se află aurul, ‎l-am șmenuit...
‎ca să dăm vina pe Uriaș.
‎Era atât bolnav, ‎încât nu avea de ce să se teamă.
‎În felul ăsta, Uriașul ne-a salvat.”
‎Oare procesul a descoperit adevărul?
‎Într-o oarecare măsură, da. ‎Nu tot, sunt sigur.
‎Știm că nu s-a aflat ‎unde sunt bunurile furate.
‎NU SE ȘTIE UNDE SE AFLĂ PRADA
‎Nu știm cine a profitat și în ce măsură.
‎Toți de-aici sunt ordonați.
‎Uneori nu înțeleg. E cam mult.
‎Nu e nimic pe străzi, nicăieri.
‎Proprietatea noastră ‎e cea mai dezordonată,
‎iar oamenii se enervează.
‎Stau la geamuri ‎și se uită la ce se întâmplă,
‎ca să aibă ceva de reclamat.
‎Viața normală la țară în Germania.
‎CONDU CU GRIJĂ! AR PUTEA FI COPILUL TĂU
‎Mereu mi-am spus: ‎„Nu știu nimic despre tine.”
‎Mă numesc Frank Vogel.
‎Acum am aproape 53 de ani ‎și am grijă de dl Stellwag.
‎Bună mâncare!
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc, dle Vogel. Eu...
‎îți mulțumesc din suflet.
‎Dar nu pot mânca fără sare.
‎Știu că ai vrea să-mi ascunzi sarea.
‎Motivul e foarte simplu.
‎Și eu sunt gras.
‎Poate într-o zi voi fi în aceeași stare,
‎în pat, fără să pot face altceva.
‎Atunci, sper că cineva va face ‎pentru mine ce fac eu acum.
‎E atât de simplu. Nimic altceva.
‎Încerc să fac bani din orice pică.
‎Antichități...
‎Orice apare.
‎Dar nimic ilegal.
‎De ce râzi?
‎Toată lumea crede
‎că, dacă vorbesc cu Stellwag, ‎înseamnă că fac afaceri ilegale.
‎De aceea.
‎Procesul n-a clarificat unde e aurul.
‎Ar putea fi la mai mulți indivizi.
‎Mai am puțin aur și trebuie să dispară.
‎COMANDAȚI ACUM!!!
‎EXISTĂ O NOUĂ MONEDĂ ‎INTERNAȚIONALĂ! #FĂRĂGLUMĂ
‎Ai ocazia ‎să primești aur adevărat de la Xatar,
‎cu moneda ediție limitată Xatar.
‎Moneda Xatar e o monedă de aur ‎cu fața lui pe ea.
‎Iar referirile la furtul aurului ‎sunt mai mult decât evidente.
‎Mișcă-te repede!
‎Nu depun eforturi mari să nege zvonurile
‎că aurul ar fi la ei.
‎În tot acest timp, a dezvăluit cineva ‎ce s-a întâmplat cu prada?
‎Nu. Pentru că nimeni nu știe.
‎Dar aurul e ascuns undeva și știi unde?
‎Asta spui tu.
‎Dacă ai avea aur, unde l-ai îngropa?
‎Recunoaște că l-ai îngropa! ‎Eu l-aș îngropa.
‎După zece ani, încă sunt întrebat: ‎„Unde e aurul tău?”
‎Dle Stellwag, unde e aurul?
‎Uită-te în jur!
‎Iată-mă în casa unui prieten ‎care are grijă de mine.
‎Nu există aur aici, ‎nu a fost și nu va fi niciodată aur.
‎Mă scuzați!
‎Salut! Nu am timp acum, ‎e o echipă de televiziune aici.
‎Și Dom Pérignon, tot vinul ăla?
‎Cât costă? ‎O mie de sticle de Dom Pérignon?
‎Ești nebun. Unde trebuie să ajungă?
‎Trebuie să întreb furnizorii unde se duce.
‎Bine, în regulă.
‎Vorbim mai târziu, da?
‎Ciao!