Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hallå.
Ja? Big Mäck?
Ja, helt otroligt!
Hej, Falko!
Hej, Big Mäck.
- Hej, kompis. - Härligt.
Du anar inte så glad jag blir.
- Jag... - Varför sa de att du hade dött?
Vem sa att jag hade dött?
På kåken.
Va?
Vet du hur många brev jag skickade?
- Telegram och allt! - Jag har inte fått nåt alls.
Det första jag gjorde var att kolla på Facebook, jag letade överallt efter dig.
- Ingenting. Jag hittade inte ett dugg. - Ja.
Men jag skulle aldrig ha gett upp om dig!
- De gör en dokumentär på Netflix nu. - Härligt.
Jo, jag har ju alltid varit en kämpe.
Hur är det, Big Mäck? Allvarligt?
Jag ska berätta en hypotetisk berättelse.
Helt hypotetisk, den har inte med mig att göra.
Ibland är livet galnare än en Hollywood-film.
Jag var på väg att skapa en framgångsrik karriär.
Det fascinerande med Donald är att han kan fängsla folk.
Helt lagligt.
Två rån med nästan 20 år emellan
där Donald Stellwag påstås ha en roll.
Han har alltid varit lite av en buse.
Händer nåt sånt en gång så är det underligt.
100 % lögn.
Men två gånger är ju extremt underligt.
Helt hypotetiskt.
BIG MÄCK: GANGSTRAR OCH GULD
Finner Ni det inte ovanligt att två så stora händelser inträffat i Ert liv?
Absolut inte.
Inte alls.
BANK
RÅN ETT
NÜRNBERG, 1991-12-19
...70, 80, 90.
Det var strax före 15.30.
- Det gör glädja barnbarnet. - Det hoppas jag.
Hälsa flickvännen från mig.
Han kom in. Han var lång och tjock. Han bar hatt, rock, halsduk, glasögon.
Plötsligt drog han vapnet och sa: "Pengar här, fort, fort."
- Fortare, fortare. - Kom här.
Han hotade kunderna och mina kolleger.
Så där, ja.
Så jag öppnade kassan.
Schweizerfranc, italiensk valuta, jag gav honom allt.
Seså!
Och totalt 54 000 D-mark.
Hit med kassen.
Telefon.
Jag väntade på honom, han sa att det skulle gå fort.
Jag visste inte vad som hänt på banken. Han satte sig och sa åt mig att köra.
Så jag körde.
Kör!
I slutet av gatan ville jag svänga höger, det var det enda tillåtna, men då...
Vänster, ju!
Han hade en pistol!
20 cm från skallen på mig, och så sa han:
Sväng vänster, annars skjuter jag!
Så jag svängde vänster, mot enkelriktat.
- Fortare! - Och fortsatte, körde mot rött.
Skit i det, bara kör, för tusan!
Till slut hoppade han ur och försvann.
Självklart minns jag hur han såg ut: Väldigt lång, minst 190 cm.
Cirka 35 år gammal, och väldigt stabbig.
Jag lärde känna herr Stellwag för snart 30 år sen.
Han klev in på advokatbyrån där jag arbetade.
Jag minns det tydligt, han hade 500 D-mark.
Han tryckte dem i min hand och sa
att polisen sökte honom och att han måste reda ut en sak.
OLÖSTA FALL
Och vi vill återigen visa våra tittare bilder
som tagits av bevakningskameror under bankrån.
I december 1991 rånade denne man en bank i centrala Nürnberg.
KRIMINALPOLISEN NÜRNBERG
Så började den här historien.
Beskrivning: 35 till 40 år gammal,
väldigt lång, minst 1.95, och tydligt överviktig. Mannen rånade en bank...
En polis hade känt igen honom i programmet "Olösta fall" och sagt:
"Det är Stellwag, det ser jag."
Är jag efterlyst för bankrån? Det var ju inte jag.
Det spelar ingen roll om det var ett rån eller mord, eller nåt.
Jag oroade mig inte. Jag hade ju inte gjort nåt.
Det verkade inte så besvärligt. "Gå till polisen och red ut det här."
"Jag har inte gjort nåt, vad jag vet." Det brukar ju klienter säga.
Men det är omöjligt, jag är oskyldig.
Han verkade helt lugn.
Man försöker ta reda på hurdan klienten är, man pratar och så, och då sa han
att han inte haft nåt med det att göra, att han är sjuk.
Vi visades in i ett rum.
Man visade olika delar av akten, däribland det där fotot.
Jag kände genast igen honom.
Och jag tänkte bara: "Aj då, det ser inte bra ut."
Bildkvaliteten var usel, men det ser verkligen ut som honom. Kroppsstorleken.
Ja, och så konfronteras man med åtalet.
Jag minns fortfarande hur polisinspektören sa
att det rörde sig om ett bankrån med gisslan i Nürnberg.
Jag sa: "Jag förstår inte vad ni vill mig."
Jag var ju helt säker på att jag inte var i Nürnberg då.
Bankrån är ett grovt brott som ger minst fem års fängelse.
Då släpps man inte.
Oavsett hur många jobb eller fruar och barn man har. Man stannar i häktet.
För att klargöra om man är skyldig eller ej - oavsett vad man själv säger.
Donald hävdade envist att det inte var han, att han hade ett alibi.
Han fick ju verkligen tänka efter för att komma på var han hade varit.
Och polisinspektören verkade tro Donald, det var mitt intryck.
Så han sa: "Vi kör en uppställning. Går Ni med på det?"
"Självklart", sa jag.
Föreställ er följande:
Jag kom in i ett tomt rum med ett stort fönster.
Och där stod jag.
Men det fanns inte andra stora killar där, jag var den ende där. Helt ensam.
Sex eller sju personer som varit kunder på banken kom in.
Vet Ni vad de sa?
"Han är lång. Han är fet. Det är han."
Fler än 16 personer utpekade mig som förövare.
Det sänkte mig.
Jag tänkte: "Det här är en dålig skräckfilm."
Så kom polisinspektören på att han kunde ta in en expertbedömning.
Ett så kallat antropologiskt utlåtande
för att avgöra om mannen på fotot är den påstådda förövaren, alltså Donald.
Såna bedömningar görs när nån kört mot rött
eller folk avslöjas av fartkameror och säger "det var inte jag".
Så han tog ett foto.
Och så jämförde experten fotot han tagit med det från banken.
Då ska vi se vad vi kan få fram.
EXPERTVITTNE I RÄTTEGÅNGEN MOT STELLWAG
Han var kontroversiell i flera fall och ifrågasätts av många.
Experten undviker oss i dag.
Han vill inte längre uttala sig. Men hans kollega ställer upp.
Ser man till den antropologiska litteraturen
kan 250 till 280 drag definieras bara på huvudet.
Så när man vill få fram uppgifter om en individ
i ett rättsligt sammanhang, så kan vi tillkallas.
Experten måste presentera sina fynd på ett klart och tydligt språk,
och i slutänden ange hur sannolikt korrekta slutsatserna är.
Och experten gjorde ett bra jobb och skapade parallell-bilder.
Det fanns en hel serie extremt bra bilder på bankrånaren,
så att man hela tiden hade lättjämförliga bilder intill varandra.
Vi satt ju som på nålar, får jag säga.
Experten var ju vår väg till friheten.
Men experten sa: "Kan inte uteslutas som förövare."
Jag kallar det "öronutlåtandet" och örat var väl det avgörande,
eftersom det syntes så bra på fotot.
Det stod klart att det skulle dröja innan Donald släpptes ur häktet.
Varje vecka, varje dag, var ett helvete.
Jag var i rättssystemets våld.
Och att hantera det mentalt var en utmaning.
Jag satt häktad i nästan två år i väntan på rättegång.
Det var en väldigt tuff tid för mig.
Det var en väldigt lång tid som vore otänkbar i dag, det skulle inte tillåtas.
Och under den tiden hände ingenting.
Inget alls, inget nytt kom fram.
Så blev det rättegång.
DOMSTOL
1994-01-25 RÄTTEGÅNGEN INLEDS
Fem domare satt där, tre yrkesdomare och två lekmän.
Två veckor i förväg jag fick veta att rättegången skulle börja.
Och öronutlåtandet var så klart den perfekta kroken för pressen.
Det var nytt till och med för erfarna kolleger,
och de ville så klart veta om det ens var möjligt
att fälla en förövare på ett sånt expertutlåtande.
Det fanns ingenting som pekade ut Donald i eller omkring banken. Inget alls.
Inga bevis eller indicier, ingenting.
Tvärtom pekade alla bevis på hans oskuld.
På fotot hade förövaren inga handskar.
Och då undrar man varför det saknas fingeravtryck.
Man hittade ju fingeravtryck, men de matchade inte Donalds.
När man ser sånt tänker man: "Det kan inte stämma."
Han rörde vid allt i bilen och var sist i den.
Alltså måste det översta lagret avtryck vara Stellwags. Det fanns inte ett enda.
Polisinspektören sa: "Vi har 12 fingeravtryck."
"Åtta av dem kan användas i daktyloskopi."
"Det kan inte ha varit du." Och vittnena, då?
Jag minns två vittnen som hördes under rättegången.
Det ena var taxiföraren som kört honom till brottsplatsen och därifrån.
Hon var ganska säker på att han var förövaren.
Hon vittnade om hans nikotinfläckade fingrar
och grodliknande mun, och hon sa sig minnas.
Jag är klart säker, jag satt ju bredvid honom.
Jag såg honom länge nog.
Detsamma gällde kassörskan som förövaren hade hotat.
Det var han. Jag är 95 % säker.
Nej, 99 %.
99 % SANNOLIKHET
Han var lång. Och fet.
Den misstänkte stod så klart ut
med tanke på sin korpulens och längd.
Den andra faktorn hade inget med hans utseende att göra,
utan det var hans häftiga förnekande av att det skulle ha varit han.
Det särskiljde honom från många andra misstänkta.
Det var ju så groteskt!
Man blir vansinnig, ni fattar bara inte! Domaren trodde inte ett ord av vad jag sa.
Där och då sa jag till min advokat:
"De kan ju inte bara..." Han sa: "Vänta, så får du se."
Vid den här tiden arbetade Donald med marknadsföring i fd DDR.
Man kunde tjäna mycket på att sälja tidningar och så.
Och de var ju alltid ute och sålde.
Man kunde följa deras rörelser, och det var ju fördelaktigt.
Vid bankrånet var jag 250 km därifrån i Leuna, på ett hotell med alla killarna.
De kunde ju svära på att det inte var jag.
Leuna, B91 Hotel. Jag är helt säker.
Vi hade vittnen, ett alibi med bevis. Hans uppgifter var väl styrkta.
...satt med hotellvärden...
Hotellägaren kunde till och med uppvisa bokningskvittot.
KVITTO 94027
Man frågade honom om han möjligen kunde missta sig,
om det var dagen före eller efter.
Så man märkte ju att de ansåg det hela ganska misstänkt.
Det fanns vittnesmål på att han befann sig flera hundra km därifrån
i en helt annan stad.
Det måste man ju lösa, rätten ansåg att deras uppgifter höll.
Åklagaren ställde en mängd ledande frågor för att nedmontera alibit,
och plötsligt saknade han alibi.
Där måste jag verkligen applådera Donald.
Han var hela tiden redo att kämpa: "Vi ska visa att jag är oskyldig."
Den avgörande och viktigaste personen i striden var experten.
Han presenterade sitt utlåtande.
...exempelvis crus helix i vänster öra,
går i en rund båge och smälter sömlöst samman med helix...
Han sa också saker som att en individs öra är unikt som ett fingeravtryck.
Så när han identifierar ett öra och anger att det är en viss persons,
då är det 100 % säkert, det finns inte två likadana.
Ytterörats kontur hos den misstänkte liksom hos förövaren...
Ju fler frågor han fick, ju mer vi försökte att slå hål på hans vittnesmål,
och kasta tvivel över hans utsaga, desto säkrare på sin sak blev han.
...är här ett utskjutande...
...bindväven i örsnibben...
...som ingen har...
Ytterörats kontur är helt identisk med den misstänktes.
FULLSTÄNDIG ÖVERENSSTÄMMELSE
Under pressen från fler och fler frågor, fler och fler skeptiska frågor,
gick han allt längre i riktningen "helt säker, helt säker, helt säker".
Till slut kunde Donald inte hålla tyst längre,
och anklagade honom för falska anklagelser.
"Vad snackar du om?", sa jag. "Vad är det för hokus pokus?
Vad är det för pseudovetenskap du lallar med?
Det kan ju inte vara jag, mitt alibi stärks av vittnen!"
Och det här gjorde
att experten vände sig direkt till den tilltalade, vilket är ytterst ovanligt.
"Erkänn, herr Stellwag, det är ingen idé. Det var Ni."
Jag slet mina få kvarvarande hårstrån. Hur kan man säga så?
Och det var uttalandet som gjorde att de kunde döma mig.
I folkets namn har vi nått följande domslut...
HUVUDFÖRHANDLINGEN 1994-02-16
Jag kan fortfarande höra orden.
Den tilltalade är skyldig.
"Skyldig."
Nio år.
Nio år är inga småsaker, det är ett långt straff.
Det är ju vansinne.
Det kändes som världens undergång.
Hur kunde de ignorera så mycket friande bevisning?
Jag fattar det inte.
Det var ju inte jag!
KROPPSHYDDA OCH VÄNSTER ÖRA AVGJORDE:
"SKYLDIG"
Och kom ihåg att jag satt isolerad.
Det är inte som i vanligt fängelse.
För mig var det klart: Eftersom jag inte begått brottet kunde jag inte erkänna det.
Och erkänner jag inte så rehabiliteras jag inte.
Är man inte villig att arbeta för att återintegreras i samhället
får man inga som helst privilegier.
Vidareutbildning: Inställd.
Yrkesutbildning: Inställd.
23 timmar i cellen, en timme på gården.
Och på isoleringen har man varken radio eller tv. Det är ett helvete.
Ingen pratade med mig - ingen!
Det var som tortyr för mig.
SJU ÅR SENARE
2001-02-14, FRIGIVNING
Inte en enda dag efterskänkt.
Jag fick sitta av straffet intill sista dagen.
Då var man klar, man hade avtjänat nio år.
Jag ville bara få lugn och ro.
Då kom chocken: Åklagarämbetet i Nürnberg skrev
och bad mig att genast kontakta min advokat.
Det rörde sig om ett bankrån med gisslan.
Igen.
Jag tänkte: "Härligt, nu gör de slut på dig."
Det var som i en amerikansk thriller.
Jag gick till min advokat och sa:
"Hej, jag skulle kontakta dig om ett bankrån."
"Ja", sa han.
"Vadå för ett bankrån?", sa jag. "Se på mig, jag kan knappt gå."
"Jo, jag har nåt att berätta för dig." "Vadå?"
En polis hade ringt mig
och sagt att det hade framkommit nya uppgifter i fallet.
Kriminalpolisen i Nürnberg har öppnat ett gammalt fall.
UNDERSÖKNINGSFÖRFARANDE OKÄNT
Ett fingeravtryck från en taxi.
TAXI N-DU 337, LÅNGFINGER
Ett nytt vittne fick utredarna på det rätta spåret.
En man med liknande kroppskonstitution som Donald Stellwag
hade begått en serie bankrån med samma mönster,
som att ta taxi till och från rånen.
En jämförelse av fingeravtryck från brottsplatsen
förde polisen till en 38-årig man som redan satt i fängelse.
Bankrånet kan helt klart tillskrivas honom.
IDENTITET FASTSTÄLLD
Jag däckade. Som...
Som om nån hade slagit mig i skallen med en slägga.
Så kändes det.
BEVIS PÅ JUSTITIEMORD?
RÄTTVISA VID ANDRA FÖRSÖKET
43-ÅRING I FÄNGELSE FÖR RÅN HAN KANSKE INTE BEGÅTT
Donald Stellwag fick sona ett bankrån i Nürnberg han inte begått.
Nu kämpar Donald Stellwag för att få sitt fall omprövat.
Men först måste den riktige förövaren dömas för det.
Den verklige förövarens skryt blev hans fall.
Han hade skrutit för en kumpan
om hur han 1991 hade rånat en bank i Nürnberger Südstadt.
Han lyckades undgå upptäckt och hade troligen aldrig gripits
om hans kumpan inte hade tjallat.
Den misstänkte erkände under tung bevakning i dag allt,
och bad flera gånger sin oskyldige dubbelgångare om ursäkt.
I FOLKETS NAMN! DOM
Frank döms till totalt 11,5 års fängelse för det här och andra rån.
MISSTAG BEKRÄFTAT
Jag visste ju att jag varken begått ett brott eller gjort nåt fel.
Jag är oskyldig.
Oskyldig i fängelse.
Donald Sterling...
Ett obegripligt justitiemord...
- Justitiemord... - Donald Stellwag...
Offer för ett justitiemord...
Jag vill inte säga "juridisk frälsning",
men under hela rättegången jagade man som en vålnad,
och plötsligt stod den här vålnaden framför en.
Det känns bra att sitta där och inse
att man inte kämpade i onödan, utan att det var rättfärdigt.
När man inser det tänker man ju "vi hade rätt ändå".
Donald var som alltid lugn.
Han klarade det hela riktigt bra. Vad jag kunde se.
Hur det kändes i hans inre vet jag inte, det måste jag vara ärlig med.
Jag har inte lyckats förstå honom på nåt djupare plan. Det tillåter han inte.
Jag blir nog aldrig fri.
Jag satt alldeles för länge i fängelse.
Det lär nog dröja väldigt länge.
Det är mycket jag måste ta itu med innan jag kan förtränga det hela.
Och jag vill inte förtränga det, utan arbeta mig igenom det.
Det var ju en chockerande berättelse och jag tänkte: "Vad är det för ett vansinne?"
När vi träffade honom
märkte man tydligt en depressiv grundton.
Men han verkade snabbt få förtroende för oss, för vi försökte ju förstå honom,
och vi accepterade honom som han var.
Från den stunden försökte han verkligen att återgå till ett normalt liv.
Han hade ganska nyligen kommit ut.
Efter nio år var han officiellt frikänd och rehabiliterad.
Det skedde i rätten, allt är officiellt,
och först därefter kan man kompenseras.
DOMEN OGILTIGFÖRKLARAS
OCH DEN TILLTALADE FRIKÄNNS
HANS OSKULD HAR BEVISATS
Han skulle ersättas ekonomiskt för var dag han suttit fängslad.
Men han kallade ersättningen ett skämt, inget att börja ett nytt liv med.
När jag den sjätte december frikändes
skulle staten hjälpa mig att återgå till ett normalt liv, men så blev det ju inte.
Man sa bara "han får sina 20 DM per dag".
Man drar av för kost och logi och räknar sen på antalet dagar.
Det är enkel matematik, och så betalas beloppet ut.
24 046 EURO
Han var chockerad, han trodde att han skulle kompenseras
och kunna leva ett gott liv, men så blev det inte.
Det var inte mycket pengar för nio år. Jag var klart besviken.
STRAUBING-FÄNGELSET
Efter frigivningen kom han först till ett tillfälligt boende,
ett slags kollektivboende för före detta fångar.
Och precis som i fängelset läste han en massa, det var viktigt för honom.
Böcker om management, faktaböcker om företagande.
Han kanske redan då försökte göra sig redo för en framtida karriär efter fängelset.
Jag hade en viktigt uppgift i fängelset, främst att bekämpa min sjukdom.
Glöm inte att jag har två hjärntumörer.
Och så har jag blivit extremt fet på grund av starka kortisonbehandlingar och annat.
Jag trodde att jag skulle dö fängelset.
Tumören i skallen kommer att bli min död.
Jag är en högriskpatient.
Min läkare sa att det är ett under att jag lever.
Men mentalt är jag i fin form. Tro mig, jag är i fin form.
Och jag ville bevisa för alla att det inte var jag.
FOLKET I VECKAN
Hej, allihop. Hejsan, god kväll.
Han satt i åtta år, jag repeterar, åtta år i fängelse för ett brott han inte begått.
Det låter helt overkligt, man tror inte att sånt kan hända.
En mardröm.
Hur blint är vårt rättssystem?
Den här tragedin utspelade sig i rättsstaten Tyskland.
Är det justitiemord?
Donald Stellwag var en oskyldig man i fängelse.
Det var Donald Stellwags bittra öde.
Hans liv och han själv förändrades i fängelset. Välkommen, Donald Stellwag.
- Fallet Donald Stellwag. - Donald Stellwag.
Herr Stellwag.
RTL, Bayerischer Rundfunk, SAT 1.
Johannes B Kerner.
Jag var i Flieges program också.
Vi accepterar att Ni är oskyldig och välkomnar Er tillbaka in i samhället.
Donald Stellwag: Välkommen.
Likadant överallt. Till slut gick det på rutin.
"Varför bjöds jag in igen?", frågade jag. "Helt ärligt blir det bra tittarsiffror."
Så om du...
Jag var hos Maischberger.
Om han var oskyldig...
Jag var med en gång för att se till att han inte stökade till nåt.
- Hur bad de dig om ursäkt? - Det gjorde de inte.
Det stämmer ju inte riktigt, domaren som ledde omprövningen bad ju om ursäkt.
Liksom åklagaren som inte haft nåt med fallet att göra.
Är man oskyldig måste man betala för fängelsevistelsen.
Ursäkta?
När han berättar nåt målar han upp en bild.
Han målar gärna och använder många färger och gör utsmyckningar både här och där.
Berättelsen blir mer avrundad, färgstark. Den säljer bättre. Han är försäljare.
14 dagar efter frigivningen, jag släpptes 2001,
begick den riktige förövaren ett nytt bankrån i Nürnberg.
Men han hade otur, tekniken var mer avancerad.
Ett stålgaller kom ner ur taket och de tog honom.
Han hade helt enkelt otur.
Det var nytt för mig. Fint.
Ibland är det samma berättelse, fast med en ny struktur.
De skulle kunna ha berättats av olika personer.
Jag menar inte att han söker effekt,
han har bara oturen att ha en så spännande historia.
Och när han berättar den, så blir det bara så.
En journalist skrev en gång i en dagstidning:
"Han firar felbarheten i det bayerska rättssystemet."
Jag har inte dragit en enda överdrift i ett tv-program.
Alltid sanningen.
NÄSTAN FEM ÅR I FÄNGELSE SOM OSKYLDIGT DÖMD
OSKYLDIG I FÄNGELSE I FLERA ÅR
DET VAR HAN! ELLER?
OFFER FÖR JUSTITIEMORD KÄMPAR VIDARE
Är du nu efter frikännandet äntligen en fri man,
har allt ställts till rätta, eller finns det nåt kvar att ta tag i?
Ja, jag har ju fortfarande ett civilrättsligt ärende med expertvittnet.
Jag trodde att jag var fri, men jag är fortfarande fast.
Jag har ofta fått frågan på vilket sätt expertvittnet kan lastas.
Jag känner mig inte psykologiskt sett, mentalt sett, fri.
Han krossade min själ.
Han månade ju om sitt rykte och sin rehabilitering.
Och hans kamp riktade sig hela tiden mot expertvittnet.
Det han råkade ut för var... Det var ju helt omöjligt att föreställa sig.
Att det skulle dyka upp, enkelt uttryckt, en clown, en charlatan,
och säga: "Jag identifierar dig på ditt öra"...
Nu skrattar vi åt det, men tänk dig in i Donalds situation.
Man skulle ju gråta, världen vänds ut och in.
Min strid gällde hela tiden expertvittnet,
för jag tänkte att hade han fel i mitt fall, hade han säkert begått tallösa fel.
Många oskyldiga lär ha dömts, och de kanske inte har min mentala styrka.
Det var det fjärde eller femte oriktiga utlåtandet från den här personen.
Nu hoppas Donald Stellwag att mannen ska dömas
att betala skadestånd för sitt oriktiga utlåtande.
Han åtalade expertvittnet, och det skapade prejudikat.
Innan jag stämde expertvittnet hade domare eller expertvittnen inte fällts.
Kan ni tänka er det i vårt rättssystem?
Ingen enda! Vi skapade ett prejudikat.
Regiondomstolen i Frankfurt ger honom rätt
och dömer expertvittnet att betala skadestånd.
Expertvittnet måste betala 150 000 euro i skadestånd till Donald Stellwag.
Jag trodde inte att det var möjligt.
Och det här handlar inte om pengarna, inte på minsta sätt.
Det är det första fallet i Tyskland
där ett expertvittne ställs till svars för ett felaktigt utlåtande.
Oj, det var djupt tillfredsställande.
Som jag jublade!
Antropologiska sällskapet och professor Rösing skapade sen
riktlinjer för hur expertutlåtanden ska gå till.
Skandalfallet Donald Stellwag blev den utlösande faktorn till
att vi äntligen skapade riktlinjer.
Jag har inte sett till honom mer, men han sägs fortfarande göra utlåtanden.
Förbluffande nog även i domstolar där han tidigare gjort felaktiga utlåtanden.
Pratprogrammen fortsatte från 2001 till 2008.
Det var inte det jag ville syssla med, jag ville inte sätta där och dra min story.
- Det var herr Stellwags första liv. - Precis.
Då ska vi ta en titt på herr Stellwags andra liv.
Jag tänkte: "Du är rörlig, du har ett tyskt pass. De kan dra åt helvete."
Allt var möjligt.
Sannolikheten att nån ska uppleva två så uppmärksammade fall är rätt låg.
Och det andra fallet är en bättre historia än bankrånet.
Det förvånar mig inte att han hamnat i samma sorts problem igen.
Det finns folk som aldrig råkar ut för nåt sånt,
och så snubblar Donald in i två fall. Fascinerande.
Jag ville ha ett annat och bättre liv.
Jo, tjena.
RÅN TVÅ
2009-12-15, A81 NÄRA LUDWIGSBURG
Alla förare varnas för nya trafikstockningar vid Weinsberg.
Kör försiktigt.
Det var på morgonen, strax före tio, kanske.
Vi var två som körde på A81 nära Ludwigsburg
när det plötsligt kom en svart BMW med blåljus.
I bak hade de en skylt: "Vänligen följ med."
Vad skulle man göra? Man tror att det är polisen och följer efter.
Jag tänkte bara: "Ja, det gick kanske lite fort."
Vi stannade under en motorvägsbro.
Det var tre poliser i bilen.
Två klev ut.
Från vår sida gick det så här:
"Körkort och papper, tack."
Fordonsbevis, tack.
Och så körkortet.
Så hände nåt galet: I passagerarens papper stod det att han varit polis.
Jag tänkte snabbt: "Fan! Tänk om han märker nåt?"
Men vi fortsatte. "Kliv ur, tack."
Det var då jag märkte nåt med BMW:n.
En streckkod bredvid registreringsskylten. Så det var en vanlig hyrbil.
- God dag. -Är ni från skatteförvaltningen, eller?
"Ni grips för skattebrott."
De gjorde inte motstånd.
Så enkelt var det, inga problem. Handklovar på, klart.
"Bilen konfiskeras."
De två killarna satt bak i vår bil.
Den ene såg på oss och sa:
"Rätt många turkar i polisen."
De drog ut oss i skogen, och jag tänkte: "Nu är det kört."
Det var guld för en och en halv miljon euro i bilen.
Det kan man ju mörda för.
DONALD HEM DONALD MOBIL
Så spektakulära rån är ovanliga, säger polisen.
Guld och smycken värda 1,8 miljoner euro.
200 kg guld från en juvelerare i Nürnberg skulle smältas i Pforzheim.
Lasten var inte försäkrad.
Det är ju en helt vansinnig historia. Det går inte att säga annat.
Fem personer utklädda till poliser och skatteinspektörer
tar en guldtransport på motorvägen.
De måste ha agerat som skatteutredare.
Stort tillslag i Brüser Berg.
En 24-årig man greps i Köln-Bonn-området.
Han påstås vara en av hjärnorna bakom rånet.
Men fyra andra är fortfarande på fri fot, däribland rapparen Xatar.
En gangster-rappare som riktig gangster?
Det var en grupp vänner, unga män i Xatars krets.
Han var redan känd i hiphop-sfären som en gangster-rappare.
Han hade redan gjort sig ett namn i Bonn, men var inte rikskänd än.
Han gillar att poserar som kriminell och kompromisslös gettostjärna.
Xatar betyder "fara" på kurdiska och arabiska och så.
Internet-videor var troligen Xatars främsta plattform.
Under flera år skapade han sig en image som brutal gangster.
Superheta Alessandra Mendes har just släppt stämningen
mot tyske rapparen Xatar som ska ha slagit Alessandra i ansiktet
sen han blivit alldeles för full på Playboy Mansion.
Han knäckte en modells näsa i USA och fick betala 50 000 dollar i borgen.
Gangstermusiken och gangsterlivet sammansmälte alltmer till ett.
Vissa kan ha ansett honom kapabel till skumraskaffärer, men ett miljondollarrån?
Xatar och hans kumpaner genomför en spektakulär flykt.
Via Abu Dhabi flydde de vidare till Moskva.
I februari 2010 greps de i Irak.
Xatar kan nu ställas inför tysk domstol.
Han har gripits och ställs inför rätta i Stuttgart.
Jag arbetade länge som domstolsreporter för Stuttgarter Zeitung,
och följde guldråns-rättegången på nära håll.
Ibland fick man en känsla av
att det inte var så mycket en rättegång som ett teaterstycke.
Det kunde liksom inte vara sant.
Xatar var drivkraften bakom rånet. Han organiserade det, rekryterade männen.
Han fick ett tips om när bilen skulle avgå och vart den skulle.
Och så satte de av.
Xatar hade stora ekonomiska problem,
och var därför öppen för tanken på att råna en guldtransport.
De flinade stort när de kom in i rättssalen,
gladde sig att se bekanta eller släktingar bland åhörarna.
Tystnad! Jag talar med honom och inte mer Er!
Advokaterna skrek och förolämpade varann och kom med anklagelser.
Jag minns framförallt Malte Höch.
Han skänker ju viss färg åt en sån här rättegång.
På den tiden var han en välkänd tv-advokat.
Åklagaren har rätt, min klient måste frikännas.
Han hade en väldigt distinkt frisyr och ett klart intressant sätt.
Han argumenterade aggressivt med advokater som hade en annan strategi.
De anförde inga argument.
För dem var nog rättegången ett välkommet ombyte från vardagen i häktet.
Det var först när processen framskred som de började tala.
Och då var fråga hur det hela blev möjligt.
Vi har en guldhandlare i Nürnberg.
Ett rån i Ludwigsburg.
Och några hundra kilometer norrut ligger Bonn.
Och så ska man få ihop allt det där.
För en gångs skull håller jag med Er, för vi har ett annat namn här.
Xatar sa att tipset kom från Donald Stellwag.
Nästa historia.
Man kunde knappt tro det.
JUSTITIEMORDETS OFFER MISSTÄNKS PÅ NYTT
PLANERADE HAN DET STORA GULDRÅNET I LUDWIGSBURG?
Okej, så vi har nåt slags tv-advokat.
Vi har Xatar, och nu får vi också med Donald Stellwag.
- Det känns bara inte rimligt. - Det är en jättefin story.
Och Donald skulle ha varit hjärnan bakom alltihop? Knappast.
Det har jag svårt att tro, hur skulle Donald lyckas med det?
Den uppenbara frågan är ju var guldet är?
Många åhörare och många som följde fallet, däribland jag,
hoppades på att Stellwag skulle dyka upp.
Det pågår en rättegång,
och det står en skuggfigur i bakgrunden som alla väntar på.
Stellwag visste hur det gått till och hur det slutade.
Men han kom inte.
Jag flydde inte. Min advokat visste så klart var jag var.
Jag hade bara ett telefonnummer, jag visste verkligen inte var han var.
Jag ligger här. Jag har svårt att röra mig.
Jag kan inte gå på toa eftersom mina ben inte bär mig.
Andra hållet, vänd den om.
Annars skulle jag inte göra intervjun liggande.
Ja, det funkar.
Jag oroade mig inte för ett möte, alla skulle se att jag inte kunde ha gjort det.
Tipset kom från Donald Stellwag.
Alla i Stuttgart sa att det var jag som var ledaren.
Tror Ni att jag skulle kunna bli ledare för ett kurdiskt gäng?
Alla måste ju fatta att de hittar på.
Men var Ni oskyldig?
Oskyldig? Vad gäller guldrånet? Naturligtvis.
Inte minsta tvivel.
För jag skulle inte vara galen nog
att satsa stora pengar på en så fånig kupp.
Vilket skulle mitt motiv vara?
Jag hade inget med det att göra.
Han kan anpassa sig till alla situationer det är det som fascinerar.
2001 började jag genast att återuppbygga mitt liv.
Och jag kunde konsten att sälja mig själv.
Som tur var hade jag studerat marknadsföring i fängelset.
Ett offer för ett ovanligt justitiemord.
Friheten Donald Stellwag talar om är värd 10 000 DM.
För den summan sålde han sin story till den enda tv-kanal som nu får intervjuer.
Sa jag hur mycket jag tjänat på media skulle ni inte tro mig. Mycket pengar.
-Donald Stellwag. - Donald Stellwag.
Donald Stellwag.
Donald Stellwag, hej.
Tror Ni att de 500 eller 1 000 euro jag fick för vart framträdande,
att det var min enda inkomst? Nej.
Mina inkomster kom från produktplacering för ett bryggeri.
Välkommen, Donald Stellwag.
WOLFSHÖHER ÖL
"Skulle ni vilja annonsera i Johannes B Kerners program?
Just det. Vad är ni beredda att betala?"
"Mycket pengar."
Jag hade stora tröjor med bryggeriets logo.
Andra eller tredje gången försökte Kerner överlista mig.
Han sa: "Är ni iförd produktplacering igen, herr Stellwag?
Det är en känslig fråga här på ZDF.
Vi ordnar en ny tröja utan tryck åt dig."
"Tusan", sa jag.
Men jag hade så klart en keps med bryggeriets logga med mig.
"Du var mig en listig en", sa han.
Han behövde verkligen inte pengarna, han hade ju expertvittnets skadestånd.
Så han hade ju inte svårt att klara sig.
- Vad gjorde Ni med pengarna? - Jag investerade dem i olika företag.
Här är de nya. Den svarta är fin.
Det började med reklambilar för bryggerier.
Jag är en duktig försäljare.
Sen var jag i Hessen och arbetade med klockor. Samlarklockor.
Jag fick två klockor en gång, ja.
Jag har dem kvar.
Här.
En fin sak.
Dessvärre är den sönder, och jag har inte råd att laga den.
Det skulle kosta mig 300-400 euro.
Sen flyttade jag tillbaka till Lauf och öppnade antikvitetsbutiken "Guldoasen"
där vi sålde ur och antikviteter.
Bankkontona var fulla, kassan full av kontanter.
KOMPETENT, VÄLRENOMMERAD, SNABB
I Lauf levde vi i lyx.
I lyx. Lyx!
Jag var Donald Stellwag, jag var försäljningschef och marknadsförare.
Vi handlade i guld och diamanter, och jag visste var man kunde sälja.
Vinsten var okej och Frank hade kontakter.
Jag hade inget med guld att göra, men jag var i Ghana och jag var pålitlig.
Det var så vi träffades.
KÄLLA: FRANK VOGEL
Stellwag är inte dum. Han hörde om Ghana, världens näst största guldproducent.
Jag vet inte om de fortfarande är det. Alla tror att guld är billigt där.
Jag lärde känna Frank i Ghana.
Han erbjöd mig diamanter.
Var NI i Ghana?
Frank var där. Jag var i Guldoasen.
Jag köpte guld åt honom, och lite diamanter och så vidare.
Och så kom idén att starta en gruva. Så det gjorde vi.
Det finns fina bilder på nätet när vi öppnar gruvan.
Med grävmaskin och hela grejen.
Och i Ghana måste man ju vara beredd att smörja lite folk
för att allt ska funka, och saker och ting gick inte fort nog för honom.
Vi är experter på rådiamanter.
"Vi kan inte vänta mer. Grävaren står ju där. "
Jag sa att allt går åt skogen om man stressar på, men han lyssnade inte.
Jag litar på honom till 100 %.
Så sa han: "Det är mina pengar, gör som jag säger."
Så jag gjorde det, och då stannade allt.
Att köpa och smälta ner guld, det är en typisk Donald Stellwag-idé.
Han är en kommunikativ person.
Han sitter väl inte i telefon dagen lång, men han pratar mycket och känner många.
Då hamnar man ju i vissa cirklar.
Under guldråns-rättegången framgick det att de åtalade,
de misstänkta, ofta hade kontakt med Stellwag.
DONALD HEM DONALD MOBIL
2009-12-08 EN VECKA FÖRE GULDRÅNET
Det är värt att notera att Xatar och Stellwag sågs en vecka före rånet
i Stellwags hemstad.
Och det har också belagts att de under mötet
studerade Nürnberg-guldhandlarens nätsajt. De tittade på hans nätsajt.
Hanauer är en av Tysklands största guldköpare.
Och Xatar och kurderna, ja, jag känner dem.
De är kunder, de har köpt klockor av mig.
Ja, han lockar ju till sig sånt folk.
Han har gjort många affärer med en massa folk.
Särskilt vad gäller guld.
Så det förvånar mig inte att han känner en som rånats av nån annan han känner.
Jag kan ju ha sagt till Xatar att honom kan du köpa många klockor av.
Det vore en lögn att påstå att jag inte sagt så.
Men Ni sa inte att en bil kör guld en viss dag?
Hur skulle jag kunna känna till det?!
Sånt vet man bara om man följer nån i veckor.
De kom till mig och ställde frågor.
Och då förstod jag vem som hade begått guldrånet.
Men jag sa inget till polisen.
Varför pratar jag om det nu? De dömdes och har suttit av sina straff.
De misstänkta insåg att polisen visste för mycket.
De skulle inte komma undan, så man ingick en överenskommelse.
FÄNGELSESTRAFF
Maximalt åtta år om de erkände.
Och det stod klart att straffet skulle bli åtta år.
Rättegången slutade som alla rättegångar med en dom.
Xatar sattes i fängelse. Donald Stellwag sattes inte i fängelse.
Han förnekade all inblandning.
De sökte värdesaker.
Och de hittade inga.
Och jag frågar Er: Skulle jag verkligen behöva begå ett guldrån? Löjligt.
Det fanns bara ett skäl till rånet: Rapparna ville framstå som höjdare.
Är man gangster-rappare får man all cred.
Det är gangster-rap.
Där är det för ens rykte och cred inte nödvändigtvis fel med ett guldrån.
Man kan faktiskt kalla det en äkta gangster-story.
Kom igen, jag är en motherfucker, fattar du?
Jag gör vad som helst.
Skivbolaget heter Goldmann Entertainment, han ses helt klädd i guld i sina videor.
Nu finns det också en film.
Ska man till toppen finns det inga genvägar.
Eller kanske gör det det. Men tar man den blir priset högt.
Hur mycket guld gäller det?
- Var är guldet? - Ingen vet.
Titeln är Rhenguld och filmen handlar om hans liv.
Han marknadsför guldrånet väldigt skickligt.
Det är en viktig del av hans karriär.
Och nu, 34 år gammal, har han skrivit en självbiografi.
Berättelsen om en kriminell hjälte.
Här är den: Xatar, allt eller inget.
Vad ska jag säga om boken? Här dras berättelser.
Vad gav er idén att skriva en bok?
Jag satt inne, hade för mycket tid och en skrivmaskin.
"Vi kallade honom bara... Den store.
Den store var en lustig figur.
När han pratade var det mer som att han flåsade.
Han hade cancer och var nästan blind.
Och fast Den store var ett vrak...
...var han också en äkta gangster."
Min resa genom livet var förutbestämd.
Jag fick inte en normal barndom.
Många sa att han var en buse.
Andra kallade honom en mafioso,
eftersom han gjorde en del saker som inte var okej.
Han är en listig rackare.
Inuti mig fanns en buse.
I fåret som kom från en by fanns en stygg varg.
De gjorde mig till en varg.
Jag visste inte hur det var att leva.
Jag visste inte vad kärlek var.
Jag har bara känt honom som Donald
sen tv-programmet om bankrånet han inte begick.
Innan dess, i Fuchsstadt, hette han Harald.
Hans mormor kallade honom Harald, och det gjorde vi också.
DONALD STELLWAGS MORMOR
DONALD STELLWAG MED SIN MORMOR
Han växte upp i fattigdom.
Han hade det inte så gott ställt.
Han klarade livhanken, men inte mer.
På 60-talet var Fuchsstadt ett bondesamhälle.
Befolkningen var fortfarande under 500, tror jag.
Och i byn kände alla alla.
Jag föddes som oäkting
och var dessutom son till en av amerikanerna som ockuperat oss.
Så jag var "ami-bastarden".
Vi växte i princip upp med amerikanerna.
En del såg dem som befriare, andra som ockupationsmakt.
Och fick en flicka ihop det och så vidare med en amerikan,
så var det inte bra.
Då sa man: "Där går ami-horan."
DONALD STELLWAGS MOR
Eftersom min mor och far dog unga
så växte jag upp hos mina morföräldrar.
Jag hade ingen anknytning till andra i byn.
Som amerikan-barn var man paria.
Det fanns en fotbollsklubb, skogsströvare och en musikförening.
Allt sånt som finns i bayerska byar.
Jag fick inte vara med.
Det finns en bild på honom i fotbollslaget.
Han var målvakt, så han är mitt i bild.
Och han var i stort sett integrerad i livet i byn.
Harald är ett år yngre än jag.
Så i grundskolan satt vi faktiskt i samma klassrum i tre år.
Vi var passionerade kortspelare. Vi träffades regelbundet.
På helgerna var han där varje dag.
Han dök upp i kritstrecksrandigt på krogen
och spelade höjdare.
"Jag är inte den lille skit ni har tagit mig för."
Bara för att visa folk att till och med som ami-bastard kunde man bli nåt.
Fuchsstadt var för litet för honom.
Jag ville se nåt nytt.
Så jag gav mig ut i världen.
I Frankfurt saknades ingenting.
Allt tilltalade mig.
Men i Frankfurt fanns också andra sätt att tjäna pengar.
Det var så mycket på gång.
Jag ville bara njuta av livet.
Det var kul.
Jag tjänade jättebra.
Frihet, inget annat.
Allvarligt, så länge man är rik men inte korkad i Tyskland...
...så blir man bara mer rik. Det finns inget annat.
Annars är man idiot.
- Eller blir sjuk. - Eller blir sjuk, förstås.
Jag vaknade och kände nåt slags tryck.
Jag visste inte vad det var.
Jag gick ut på balkongen.
"Jag ser inget."
"Blind!"
Röntgad.
Man har en hjärntumör och måste genast opereras.
Läkare sa: "Ni får aldrig mer ett normalt liv."
Jag måste ha varit 25 år då.
Mitt libido försvann, jag fick aldrig mer chansen att leva som en man.
När man plötsligt blir ett sånt monster,
då slutar man att bry sig om allt.
Jag förlorade snabbt allt och blev drogberoende.
Riktig rejält.
Stenhårt på heroin.
Jag förväntades inte leva så länge, så därför lekte jag med eld.
Det fanns kriminella i Frankfurt också.
Han vet allt.
Var man köpte LSD, var man köpte vapen, allt.
Jag satsade på olika saker.
Jag köpte knark i stor skala och sålde till langare.
Och tjänade mycket bra. Vi drev illegala spelklubbar också.
Det var där spelarna spelade. Och de lånade av oss till horribel ränta.
Jag körde också olika bedrägerier, och jag stal.
Jag hade en del otalt med lagen.
Han var inte okänd av polisen, det fanns en akt.
STÖLD, TVÅ BEDRÄGERIER, UTPRESSNING
BEDRÄGERI, BEDRÄGERI, LANGNING
12 BEDRÄGERIER
FÖRSKINGRING
Löjligt. Sen hade jag jättetur.
I november -89 öppnades gränsen.
I december var jag redan i Östtyskland.
Gränsen öppnas för västerlandets sköna varor.
Ärligt talat åkte ju östtyskarna på en blåsning. En riktig blåsning.
- Av Er också? - Så klart.
Drücker är vad vi kallar aggressiva tidningsförsäljare
som knackar dörr och slår mynt av folks godtrogenhet.
Guloff här.
Jag insåg att det fanns stora pengar i drücker-affärer
Deras metoder är inte de mest subtila.
De drar en snyfthistoria för att väcka medlidande
och får sina offer att skriva på för långa tidningsprenumerationer.
Det var kanske inte så etiskt, men jag var förlagens store man.
Officiellt var jag vaktmästare.
Men inofficiellt var jag drücker- chefen.
Vi drog in skitmycket pengar.
Skitmycket!
Herregud, om de inte hade låst in mig.
Då hade Ni suttit framför en mogul. Allvarligt, vi tjänade så mycket pengar.
Men dessvärre... satte man dit mig.
I december 1991 rånade han en bank i Nürnberg...
Scapha går inte in i bindväven i örsnibben...
Jag såg det inte som ett fall där en oskyldig dömdes.
Det fanns ett antal faktorer som gick honom emot.
En drücker är ju en som,
milt uttryckt, ger ett väldigt kraftfullt intryck.
Och bossen för ett drücker- gäng är naturligtvis en
ganska okänslig person, annars skulle de inte kunna bedriva sin verksamhet.
"Hellre fria än fälla" gäller inte.
Staten måste inte längre bevisa att man är förövare.
Man måste själv bevisa att man inte är det.
Rubriken "bankrånsspåret" antyder att det bara rörde sig om bankrån, och det är fel.
Bankrånet var inte det enda brott Donald Stellwag anklagades för.
Det fanns också egendomsbrott.
FÖRSKINRING
Bankrånet utgjorde 90 % av fallet, och så var nån trivialitet...
Han hade tydligen förlorat pengar nånstans.
Eller tagit dem, jag minns inte längre.
VÄRDSHUSSVÄRDEN
Det vore fel att kalla den andra åtalspunkten en småsak.
Mins jag rätt handlade det om en person som blivit av med alla sina pengar.
Jag vill påstå att det andra ärendet försätter honom i en mycket sämre dager,
eftersom han av allt att döma kan begå grova brott för att komma över pengar.
Och komma över stora pengar.
Och jag minns också att det fanns tidigare domar.
Jag var ingen ängel, jag var tidigare straffad, men som tjuv med hederskodex
trodde jag att man inte kunde dömas för nåt man inte gjort.
En del av alibivittnena var folk från tidningssfären
som tagit hjälp av Donald i marknadsföring.
Domstolen ser såna vittnen med misstänksamhet,
dels för att de tar den tilltalades parti,
och dels för att vittnenas bakgrund inte är den bästa.
Det antyder ju att de kan vara i maskopi med varandra, som ibland skett.
Domstolen ansåg i alla fall att det var just så fallet var här,
att enkelt uttryckt ett gäng kamrater försåg en kriminell med ett alibi.
Den tilltalade är skyldig.
Det är ju alltid bättre att visa på en oskyldig person och säga:
"Kolla, rättssystemet har gjort fel igen",
i stället för att också nämna att personen dömts förut.
För då kan ju folk säga att det inte drabbade en oskyldig.
Jag tror att den här legenden om den oskyldige mannen
som trots helt städad bakgrund döms...
Den kom nog fram främst för att den var det enda sättet
att sälja berättelsen till massmedia.
Man får sällan så mycket sändningstid,
så därför måste man arbeta med ganska svartvita koncept.
Här är offret för ett justitiemord,
och nu ska han berätta hur det gick till.
Ibland måste man måla i svartvitt för att få fram sitt budskap.
Om man verkligen vill berätta vad han råkat ut för
har man ingen nytta av att visa att han lett ett drücker-gäng.
Det skapar ju bara fel känsla.
Vi kände ju också av det när vi filmade, men vi avgjorde att det inte skulle funka.
Han är ju inte precis en som väcker maximal sympati,
och då skulle ingen se honom som ett offer för justitiemord - som han ju är.
Han la också till en del uppgifter jag inte kunde minnas,
där jag sa: "Vad pratar Donald nu om? Det var kanske inte så det gick till."
Det fick sin egen dynamik, det måste man säga.
Ibland får jag en känsla av att det pågår en inre strid i honom.
Gott mot ont, liksom.
Jag tror att han ibland fixar saker och berättelser
för att hamna i strålkastarskenet igen.
Det tror jag.
Med honom är det oavsett vad han säger svårt att veta om det är sant eller ej.
Så därför kollar jag inte ens det mesta längre.
Han har varit sån så länge jag har känt honom.
- Det är inte lönt. - För att han ljuger?
En normal människa skulle säga: "Ja, han ljuger."
Han överdriver. Han bedrar.
Han är en drücker-boss.
På isoleringen har man varken radio eller tv. Det är ett helvete.
Jag fängslades och fick sitta på Straubingen-fängelset,
på sjukavdelningen, och där var Donald Stellwag.
Ingen pratade med mig - ingen!
Man isoleras från alla människor, från alla fångar.
För att du inte erkände?
Ja, man sa: Det var inte jag, gör vad ni vill med mig." Och så gjorde de det.
Det var inte isolering på det viset, han var bara på sjukan.
För han var ju verkligen sjuk.
Men han satt inte i isoleringscell för att han inte hade erkänt?
Nej, nej, nej.
Man kan naturligtvis ha försökt att förhindra klickbildning i fängelset.
Och Donald kan ju konsten att få folk på sin sida.
Är man dygnet runt i sin cell börjar man ju så klart att prata med varandra,
och vi funkade verkligen ihop. Kemin stämde och vi blev verkligen goda vänner.
Falk Simang hade också en otrolig historia, nästan lika otrolig som min.
God kväll.
I studion i kväll är Falk Simang.
Han är takläggare och murare från Dresden.
Han gjorde värnplikten i den östtyska armén, och har varit legosoldat i ett år.
Till i fredags stred han i Mostar.
Det är en lång historia.
Jag fängslades för "mord". Som skulle ha begåtts under kriget i Jugoslavien.
OLÖSTA FALL
På alla fronter finns också legosoldater. Även tyskar.
Några av de jag stred emot gillade inte det.
Och så blev det så klart en massa stök från alla håll och kanter.
Så jag fick tas in på sjukavdelningen.
Falk Simang gav mig ett smeknamn.
Big Mäck var... jo, alltså...
Somliga minns honom nog fortfarande.
Big Mäck var en legend i Straubingen.
De har inte haft nån annan som honom där.
Jag etablerade vissa strukturer i fängelset.
Falk Simang hade militär utbildning.
Han visste hur man rekryterade folk, vad de måste göra och så vidare.
Det var fantastiskt.
Folk samlades alltid vid dörren till sjukan.
Så det blev mötespunkten.
Det sköts in lappar under dörren.
KRIMINALVÅRD
Sedlar eller vad det nu var bytte ägare.
Sen fick de se till att överföras till sjukan,
eller att sakerna kom dit via tvättarbetare eller så.
Så var det säkert, det kan jag verkligen tro.
Det var säkert just det den här "isoleringen" innebar.
Man sa att jag måste isoleras för att skiljas från de andra fångarna.
Så Ni fick alltså inte tala med någon annan på hela sex är?
Nej.
Skulle jag ha berättat att vi levde i lyx i fängelset?
Angår det nån?
Det var rätt mycket som i Maffiabröder.
När man tänker "fängelse" ser man framför sig
gamla filmer med rad efter rad av folk bakom galler.
Så var det inte för maffiabröder.
Det var inte så illa, förutom att jag saknade Jimmy. Han satt i Atlanta.
På sjukan fanns det ett litet kök.
Jag lagade alltid mat åt oss.
Spaghetti och kött, typ kotletter.
Vi hade ju allt.
Vi levde verkligen i sus och dus.
Big Mäck, han var mannen. Han kunde fixa vad som helst.
Tro mig.
Vi saknade ingenting.
Gör DeVito inget snart stannar allt upp.
Ja, han är som en råttfångare.
Han kan charma folk och få dem att springa ärenden.
Det måste han, för han var inte vidare rörlig själv. Andra fick springa åt honom.
Damer är tretton på dussinet, men äkta vänner...
...de hittar man väldigt sällan.
Så Donald var en turträff för mig.
Oskyldigt dömd...
Jag har sett varenda tv-program han har varit med i. Det var härligt.
Han använder sin nyfunnna frihet till att be i ett kapell nära bostaden i Nürnberg.
Allt handlade om att han var oskyldig, och sen var det nåt om guldrånet.
Gjorde han det, vore det bra. Det skulle han ha rätt till.
Nån satt på fel grunder fängslad väldigt länge. Där gick mycket fel.
Det kan också vara ett motiv: "Har jag ändå suttit inne så länge
kan jag lika gärna begå brott på riktigt."
Att dras med en ilska och tänka att man faktiskt har rätt till en ersättning,
så kan man nog tänka.
Jag vet inte vad jag skulle ha gjort om jag oskyldig dömts till nio år.
Han har ingen skuld att kräva in.
Det som hände honom var hemskt, men man kan inte göra balansräkning
och säga att nu får jag lov att begå brott.
Han har ju ett krav, men det är att tänka fel.
Han föll offer för ett justitiemord, så är det bara.
I alla fall i det här fallet.
"Trots att Den store var ett vrak var han också en äkta gangster."
"Han hade varit drücker-boss och fått unga män att sälja tidningsprenumerationer."
ANTIK- OCH SMYCKESBUTIK
"Nu handlade Den store med smycken. Officiellt sett.
Nu ville han sälja nåt annat.
Upplysningar."
Hur skulle jag kunna känna till det?! Sånt vet man bara om man följer nån i veckor.
Stellwag hade skapat tillit
hos en anställd hos guldhandlaren i Nürnberg.
Han hade under månader frågat ut honom om företagets verksamhet.
Mannen var tydligen smått naiv och svarade.
Så Stellwag fick höra talas om en transport med inte vidare säker bil,
och tänkte till slut att han borde slå till.
FAKTA:
Domstolen slog fast att Stellwag deltog i planeringen av brottet
och tipsade förövarna.
Nu kunde han inte längre dra historien om justitiemordet, den var passé.
Inga bevis motsäger det här.
Och han har inte försvarat sig, det har han inte behövt.
Det fanns ett häktningsbeslut.
Vi gjorde i det här fallet ingenting för att visa hans oskuld.
Det behövdes inte, för man hade sagt att han inte kunde åtalas.
I guldrånsfallet var vår strategi hans hälsa.
Neder ville genast ha en hearing för att se
om jag skulle klara ett fängelsestraff.
Låt mig berätta:
Det fanns en medicindirektör
som var patolog vid regiondomstolen i Nürnberg.
Nürnbergpatologens chef, en riktig höjdare.
Han kom in, öppnade journalen.
Och jag svär vid allt jag håller heligt:
Han såg på mig, såg i journalen.
Såg på mig igen och sa: "Helt otroligt. Är du Donald Stellwag?"
"Ja."
"Det min domstol och staten gjort mot dig kommer vi aldrig att kunna gottgöra."
"Inte straffbar."
INTE STRAFFBAR
Senare sa Neder till mig: "Jag är advokat."
"Jag har studerat juridik.
I juridikkretsar kallas det här ett frikort.
Sånt existerar inte i Tyskland.
Inte straffbar är man ju bara i döden."
Så jag är inte straffbar.
Man får inte prata om det, rättssystemet gillar inte att höra talas om det.
Det bygger på hans hälsotillstånd, men det är faktiskt ett frikort.
Så är det faktiskt.
Han gör inget otäckt, men i teorin skulle han kunna göra precis vad han vill.
Självklart är det förståeligt att folk som åkt fast och står inför långa straff
kan försöka lägga en del av skulden på en person
som troligen inte kan åtalas, eftersom han inte är straffbar.
Det kan bli en försvarsstrategi.
"Vad gäller guldet så lyckades vi fixa till det...
...så att vi kunde skylla på Den store.
Han var så sjuk att han inte hade nåt att frukta.
Så Den store räddade oss."
Avslöjade rättegången sanningen?
Delvis, ja, det är jag säker på. Men inte allt.
Vi vet ju att man inte har fått fram var stöldgodset är.
Vem som profiterat och hur mycket vet vi inte.
Här ska alla hålla sån ordning.
Jag förstår inte, det är lite för mycket.
Det finns ingenting på gatorna.
Och vår tomt är den rörigaste av alla, och folk blir så irriterade.
Det står i fönstren och spanar för att få nåt att rapportera.
Ett helt normalt småstadsliv i Tyskland.
Jag brukar tänka: "De vet inget om dig."
Jag heter Frank Vogel.
Jag fyller snart 53 och jag tar hand om herr Stellwag.
God mat!
Tackar.
Tack.
Tack, herr Vogel.
Tack ur djupet av mitt hjärta.
Men utan salt går det inte.
Jag vet att du vill hålla saltet borta från mig.
Skälet är enkelt: Jag är också fet.
Och en dag blir kanske jag också sängliggande, oförmögen att röra mig.
Och då hoppas jag att nån hjälper mig som jag hjälper honom.
Så enkelt är det.
Så jag lever på de pengar som kommer in.
Antikviteter...
Det som kommer in.
Men inget illegalt.
Ni skrattar?
För att alla antar att eftersom jag talar om Stellwag måste det vara nåt olagligt.
Därför.
Det reddes inte ut vem som har guldet, och det är många som kan ha hand om det.
Jag har kvar lite guld och det måste bort.
BESTÄLL NU!
FRÅN OCH MED I DAG FINNS DET EN NY VALUTA
Du har möjlighet att skaffa äkta guld från Xatar, en Xataler.
Xatalern är ett guldmynt där han avbildats.
Och anspelningarna på guldrånet är mer än uppenbara.
Slå till nu!
De anstränger sig inte för att förneka ryktena
att de kanske trots allt har kvar guldet.
Har nån under hela den här tiden avslöjat vad som hände med bytet?
Nej, för ingen av oss vet.
Men är guldet gömt nånstans, och vet Ni var?
Det säger Ni, ja.
Var skulle du gräva ner guld?
Klart att man skulle gräva ner det!
Efter tio år får jag fortfarande frågan: "Var är guldet, bror?"
Var är guldet, herr Stellwag?
Bara se Er om.
Jag är hemma hos en vän som tar hand om mig.
Det finns inget guld här och det har aldrig funnits nåt.
Ursäkta.
Hej! Jag har inte tid just nu, det är tv-folk här.
Ja, hur var det med Dom Pérignon och vin?
Hur mycket? Tusen flaskor Dom Pérignon?!
Du är ju galen. Vart ska de ta vägen?
Jag får fråga leverantörerna vart det ska.
Okej, visst.
Vi hörs sen, okej?
Hej.
Undertexter: Henrik Brandendorff